Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/14335/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення донькою 23-х річного віку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_1 разом із відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зазначає, що від цивільного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_4 , яка проживає із позивачем, та яка є студенткою Житомирського державного університету ім. Івана Франка. Вказує, що 09 липня 2020 року на підставі актового запису про встановлення батьківства №140 складеного відділом РАЦСу Житомирського міського управління юстиції прізвище дитини було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », внесені відомості про батька « ОСОБА_2 » та внесені відповідні зміни до актового запису №1272 про народження дитини. Зазначає, що факт батьківства ОСОБА_2 встановлений рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20 квітня 2007 року у справі №2п-528/07. Вказує, що ОСОБА_4 навчається на бюджетній формі навчання, але має потребу у витратах, пов`язаних з навчанням - придбання підручників, оплати додаткових занять по деяким предметам, проїзду та харчування. Зазначає, що ОСОБА_1 працює, однак має невеликий дохід та поряд з цим має витрати по сплаті комунальних послуг, а також на утримання дочки - придбання для неї одягу, взуття, харчування, лікування, та інше. Вказує, що відповідач одержує пенсію та має можливість працювати і отримувати заробіток, а тому має змогу утримувати дочку на період її навчання, крім того має нерегулярний та мінливий дохід. Враховуючи викладене просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн щомісячно.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_2 є батьком повнолітньої ОСОБА_4 , яка є студенткою стаціонарної форми навчання і має обов`язок утримувати неповнолітню дочку, яка продовжує навчання. Зазначає, що ОСОБА_4 закінчує навчання у червні 2023 року і дійсно потребує матеріальної допомоги на період навчання. Стверджує, що судом першої інстанції не надано можливості позивачу скористатися своїми процесуальними правами та надати додаткові докази. Вказує, що судом першої інстанції не вірно зазначено кількість дітей, що перебувають на утриманні відповідача. Крім того, зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що на його утриманні перебуває його батько, який має інвалідність 1 групи. Вказує, що відповідач має 3 групу інвалідності, але дана група є робочою групою і відповідач має можливість працювати з невеликими обмеженнями по роботі. Враховуючи вищевикладене просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком. Позивач не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у дочки потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням, а саме доказів щодо понесення витрат на проїзд, проживання, придбання підручників, необхідність додаткових занять, на що позивач посилається у позові. Будь-яких доказів того, що відповідач спроможний надавати допомогу повнолітній дочці, позивач не надала. Водночас, з наданих відповідачем доказів вбачається, що він має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим потребує лікування, що тягне за собою матеріальні затрати; відповідач має на утриманні та сплачує аліменти на неповнолітніх дітей; повинен приймати участь в утриманні непрацездатних батьків, тому суд вважає належним чином доведеним відповідачем його неспроможність щомісячно надавати допомогу повнолітній дочці за рішенням суду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія апеляційного суду погоджується в повному обсязі, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.07.2002 та копією довідки відділу реєстрації актів цивільного стану №1016/3.69 від 04.07.2006.

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 20.04.2007 було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до повноліття дитини.

Відповідно до довідки №34/20 від 12 червня 2020 року ОСОБА_4 є студенткою денної державної форми навчання спеціальності 01403 середня освіта (історія) історичного факультету Житомирського державного університету ім. Івана Франка. Закінчує навчання у червні 2023 року.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання або досягнення двадцятитрьохрічного віку. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до вимог статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 , яке видане УПСЗН Богунської районної ради м. Житомира, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Зі змісту копій медичних документів вбачається, що ОСОБА_2 має захворювання, у тому числі, які пов`язані з проходженням військової служби, та потребує лікування.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16.09.2013 вбачається, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 20.03.2007 слідує, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, згідно довідки №66465 від 15.06.2021 виданої Богунським відділом державної виконавчої служби у м. Житомирі вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 стягуються аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Відповідно до відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень, ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні АСПВ7887450, стягувачем у якому є ОСОБА_10 ; у виконавчому провадженні АСПВ32014457, стягувачем у якому є ОСОБА_9 ; у виконавчому провадженні АСПВ51503437, стягувачем у якому є ОСОБА_1 .

Відтак, встановлено, що відповідач має третю групу інвалідності та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на утримання яких сплачує аліменти.

Зі змісту довідки №267 від 08.02.2021, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Склад зареєстрованих: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , - мати; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , - батько; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , - брат; ОСОБА_2 .

Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №115883 від 22.12.2018, батько відповідача ОСОБА_12 , є особою з інвалідністю першої групи. Інвалідність встановлена безтерміново. ОСОБА_12 потребує постійного стороннього догляду.

Позивачка не надала належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_2 має інші доходи, крім пенсії по інвалідності.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, взявши до уваги матеріальне становище платника аліментів, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, а також того факту, що ОСОБА_4 навчається на бюджетній основі у навчальному закладі за постійним місцем свого проживання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 не спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно і всебічно дослідив матеріали та обставини справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відтак, колегія апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Судом першої інстанції надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 доводами не вбачає, оскільки доводи скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді