Дата документу 26.01.2022 Справа № 2-1500/10
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-1500/10 Головуючий у 1-й інстанції:Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/807/138/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця Запорізького виконавчого округу Проценка Дмитра Юрійовича на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, Акціонерне товариство «Креді Агріколь банк», на дії приватного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року, ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1500/2010 від 18 червня 2010 року та передачі на реалізацію арештованої квартири АДРЕСА_1 , оскільки останнім відкрито виконавче провадження з порушенням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання, з оцінкою арештованого майна її не ознайомили, що порушило її право щодо узгодження вартості цього майна. Також, приватним виконавцем під час передачі майна на реалізацію на електронні торги не було отримано дозволу органу опіки та піклування, а в квартирі зареєстрована малолітня дитини.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-1500/2010 та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 61740565 від 06 квітня 2020 року.

Визнано протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича щодо передачі на реалізацію арештованої квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець Проценко Д.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 61740565 перебував на виконанні у ВДВС декілька разів. Останній раз його було повернуто без виконання 04 жовтня 2019 року, про що свідчить відмітка ВДВС. Таким чином строк пред`явлення зазначеного виконавчого докумету повторно спливав 05 жовтня 2022 року. До скарги боржником додавався зазначений лист, проте суд першої інстанції не встановив вище зазначений факт.

У квартирі, що була реалізована на прилюдних торгах у системі СЕТАМ на момент подачі заявки на реалізацію зазначеного майна (24.09.2020) було зареєстровано неповнолітню особу - онука боржника, якого було зареєстровано після укладання договору іпотеки без згоди іпотекодавця. Необхідність отримання згоди від органу опіки та піклування на примусове відчуження зазначеного майна на момент передачі його на реалізацію у даному випадку відсутня.

Крім того, суд першої інстанції, при винесенні ухвали, що оскаржується, неодноразово посилався на факт ненадання ОСОБА_2 у судовому засіданні доказів того, що оцінку майна було складено належним чином та в установленому законом порядку, матеріалів виконавчого провадження і на підставі цього зазначає про неможливість встановити законність здійснених дій у рамках виконання судового рішення, при тому, що в матеріалах справи є постанова про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу, а ухвали про витребування документів виконавчого провадження судом не ухвалювались.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справаі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи вимоги скарги про визнання протиправними дій приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист № 2-1500/2010 про стягнення заборгованості за кредитним договором видано в 2010 році, постанову про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виніс 06.04.2020 (ВП №61740565), тобто після закінчення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, проте приватним виконавцем не надано суду доказів того, що у даному випадку не порушено строки пред`явлення виконавчого листа до виконання. З наданах суду документів виконавчого провадження не вбачається, що приватним виконавцем проведено всі необхідні дії щодо вжиття заходів по реалізації арештованого майна боржника згідно постанови від 08 липня 2020 року про опис й арешт майна. У зв`язку з ненаданням копій матеріалів виконавчого провадження ВП № 611740565 по виконанню виконавчого листа № 2-1500/2010 суд позбавлений можливості встановити законність здійснення всіх виконавчих дій приватним виконавцем щодо оцінки майна, тому визнав протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-1500/2010, скасував постанову про відкриття виконавчого провадження № 61740565 від 06 квітня 2020 року та визнав протиправними дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 ..

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішеннеям Мелітопльського міськрайонног суду Запорізької області від 02 червня 2010 року у справі № 2-1500/2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» заборгованість за кредитним договором № 459/703660 від 16 липня 2007 року у розмірі 252441.35 грн, судовий збір у сумі 1700 грн, ітз 120 грн ( а.с. 55-56).

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. перебуває виконавчий лист №2-1500/2010, виданий 18 червня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Індустріально-експортний банк» суми заборгованості за кредитним договором №459/703660 від 16 липня 2007 у розмірі 252441,35 грн та судового збору у розмірі 1700 грн., ІТЗ 120 грн.

Виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду приватним виконавцем відкрито 06 квітня 2020 року (ВП №61740565) (а.с. 75-76).

Під час здійснення виконавчого провадження приватний виконавець своєю постановою від 07 квітня 2020 року наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , а постановою від 13 квітня 2020 накладено арешт на кошти боржника. Також, приватним виконавцем проведено опис та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 77-79).

В подальшому постановою від 17 серпня 2020 року приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ОСОБА_4 для визначення вартості квартири АДРЕСА_1 для подальшої її реалізації на електронних торгах (а.с. 85-86).

28 вересня 2020 на сайті ДП "Сетам" дана квартира виставлена на продаж під лотом №445437 зі стартовою ціною 474 184 грн.

Відповідно до статті 447 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частина п?ята стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно зі статтею 129-1 Конституції Українисуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece)).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закну України « Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Предметом скарги є протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 361750565, оскільки зазначена постанова винесена з порушенням строку пред`явлення виконавчого листа №2-1500/2010, виданого 18 червня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом до виконання. Приватним виконавцем проведено не всі необхідні дії щодо вжиття заходів по реалізації арештованого майна боржника згідно постанови від 08 липня 2020 року про оцінку й арешт майна. Оскільки квартирою за адресою: АДРЕСА_4 має право користування малолітня дитина, проте всупереч вимогам закону не було отримано дозвіл органу опіки та піклування чим порушується право дитини на користування квартирою, тому дії приватного виконавця щодо передачі на реалізацію арештованого майна, на думку скаржника є протиправними.

Відповідно до ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; найменування суду, прізвище та ініціалів судді (суддів); імен (найменувань) учасників справи; описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

Отже, за наслідками розгляду скарги у даній справі, обґрунтованою може вважатися така ухвала, яка постановлена на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними доказами, які мають бути досліджені в судовому засіданні.

Проте, як вбачається з оскаржуваної ухвали, в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України, судом першої інстанції не витребувались та не досліджувались при розгляді цієї справи матеріали виконавчого провадження в цілому, лише ті копії документів із нього, що надавали особи, які беруть участь у цій справі, ухвала суду не містить висновків щодо обставин, якими скаржник обґрунтовує доводи скарги.

Так, суд прийшов до висновку, що постанову про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець виніс 06 квітня 2020 року № 61740565, а виконавчий лист видано в 2010 році, тобто після спливу строку пред`явлення ваконавчого документа до виконання.

Відповідн до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюєтьсяч з дня його повернення.

Водночас, у копії виконавчого листа № 2-1500/ 2010 року від 18 червня 2010 року містяться відмітки, з яких вбачається, що він неодноразово перебував на виконанні у ВДВС м. Мелітополя та повертався стягувачу, проте судом першої інстанції вказані обставини не досліджені, не витребувані матеріали виконавчих проваджень, не з`ясовано коли в останнє було повернуто виконавчий лист стягувачу.

З огляду на що, висновок суду першої інстанції, що виконавче провадження № 61740565 відкрито приватним виконавцем Проценко Д.Ю за виконавчим листом, строк пред`явлення до викоання якого пропущено, грунтується на припущеннях.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

В скарзі скаржник ОСОБА_1 зазначає, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 проживає малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте судом першої інстанції не були дослідженні зазначені обставини ( чи дійсо дитина проживає в зазначеній квартирі, з якого часу, чи набула вона право користування квартирою та інше), щодо необхідності отримання дозволу органу опіки та піклування.

Суд в оскаржуваній ухвалі зробив висовок, що оцінку майна було складено не належним чином та не у встановлеому законом порядку, проте доказів такого матеріали справи не містять.

При цьому, суд не досліджував матеріали виконавчого провадження, які знаходяться у приватного виконавця Проценко Д.Ю.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи викладене, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції вимогам статей 260, 263, 450, 451 ЦПК України не відповідає, судом не повно з`ясовано дійсні обставини справи та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду.

Зазначені порушення норм процесуального права призвело до того, що суд порушив порядок, встановлений для розгляду скарг на рішення, дії, бездіяльність державного (приватного) виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, неповно з`ясував дійсні обставини справи, не дотримався встановленого ст. 89 ЦПК України принципу оцінки доказів, що на виконання вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно витребувати матеріаи виконавчого провадження у ВДВС м. Мелітополь, привтного виконавця Проценко Д.Ю. щодо виконання виконавчого листа № 2-1500/2010 виданого 18 червня 2010 року Мелітопольским міськрайонним судом щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 459/703660 від 16 липня 2007 року, боржник ОСОБА_1 , стягувач Акціонерне товариство «Креді агріколь Банк», встановити дійсні обставини справи, надати належну оцінку всім доказпм у справі та прийняти законне і обгрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Запорізького виконавчого округу Проценка Дмитра Юрійовича задовольнити частково.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2021 рокуу цій справі скасувати і направити справу для продовження розгляу дро суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 31 січня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.