ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1437/22 Справа № 175/3628/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Державний нотаріус Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Людмила Григорівна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дзержинець", Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про усунення від права спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 треті особи Державний нотаріус Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Л.Г., ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дзержинець" про усунення від права спадкування.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході судового розгляду справи, ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх з відповідачем мати ОСОБА_3 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказує, її брат ОСОБА_2 , не дивлячись на те, що постійно був зареєстрований разом з матір`ю, на протязі останніх 6-ти років працює за кордоном. Також ОСОБА_2 був за кордоном коли померла їх мати та не приїхав на похорони і не приймав участі у похованні. Він не приймав активної участі в догляді матері, яка останні роки свого життя була в безпорадному стану через тяжку хворобу, а її син - відповідач у справі, ухилявся від надання допомоги. Позивач вважає, що має право просити суд усунути його від права на спадщину, яка відкрилася після смерті матері, зокрема на частку земельної ділянки - паю, площею 6.490, яка знаходилась у власності покійної матері на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП № 037807, виданого Степовою сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за №14 від 30 листопада 2004 року. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд усунути від права на спадкування ОСОБА_2 на частку в земельній ділянці площею 6.490, яка знаходилась у власності покійної матері на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП №037807, виданого Степовою сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за №14 від 30 листопада 2004 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 рокувідмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Державний нотаріус Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновська Л.Г., ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дзержинець", Перша Кам`янська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про усунення від права спадкування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 13 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

З аналізу норм ст.1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування.

До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України).

До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті. Тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається.

Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №688/132/21.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3 , до укладення шлюбу прізвище мала ОСОБА_4 , є матір"ю позивача та відповідача (а.с.10, 59).

Дошлюбне прізвище позивача - ОСОБА_5

01 січня 1988 року ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.62).

08 серпня 1996 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано (а.с.63).

27грудня 2007 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 на змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с.63).

26 липня 2008 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 було розірвано (а.с.64).

08 листопада 2008 року ОСОБА_11 уклала шлюб із ОСОБА_12 та змінила прізвище на ОСОБА_13 (а.с.64).

06 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 було розірвано (а.с.65).

07 вересня 2012 року ОСОБА_14 уклала шлюб із ОСОБА_15 та змінила прізвище на ОСОБА_16 (а.с.65).

Прізвище відповідача до його зміни - ОСОБА_17 .

25 травня 2018 року ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив прізвище із ОСОБА_18 на ОСОБА_19 (а.с.59).

03 жовтня 2019 року ОСОБА_20 змінив прізвище із ОСОБА_19 на ОСОБА_21 (а.с.60).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 (а.с.57).

За життя ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ДП №037807, виданого Степовою сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за №14 від 30 листопада 2004 року належала земельна ділянка, площею 6.490 га (а.с.15).

25 жовтня 2019 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно, що буде їй належати на день смерті заповіла ОСОБА_1 (а.с.56).

19 грудня 2019 року ОСОБА_3 відмінила вказаний заповіт (а.с.56).

Із спадкової справи №675/2020 заведеної Першою Кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, у встановлений законом строк до Першої Кам`янської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті померлої ОСОБА_3 звернулися її діти: позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.51, 52).

Відповідач ОСОБА_2 на момент смерті спадкодавця, був зареєстрований з матір`ю ОСОБА_3 за однією адресою по АДРЕСА_1 (а.с.16, 58).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 посилалася на наявність обставин, визначених у ч.5 ст.1224 ЦК України, мотивує тим, що мати останнім часом хворіла та лише вона надавала медичну та матеріальну допомогу матері. Протягом 6 (шести) останніх років відповідач проживає за кордоном, жодного разу не навідував матір за її життя, самоусунувся від її утримання та не надавав матеріальної допомоги на її лікування.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_2 тривалий час працював за межами України і проживав за межами України та з об`єктивних причин не мав фізичної можливості приймати активну участь по догляду матері.

Позивачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняв умисні дії, спрямовані на ухилення від утримання спадкодавця.

Сам факт того, що ОСОБА_2 тривалий час працював і проживав в іншій країні, не свідчить про свідоме невиконання ним обов`язків щодо надання допомоги необхідної для життєдіяльності спадкодавця, а також наявність у особи можливості для надання такої допомоги та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача щодо свідомого ухилення відповідача від виконання ним обов`язків щодо надання допомоги необхідної для життєдіяльності спадкодавця, належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова