Єдиний унікальний номер справи 333/7408/21
Номер провадження 2/333/1256/22
РІШЕННЯ

іменем України

16 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Іщенко А.О., позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м.Запоріжжя, в загальному позовному провадженні, цивільну справу №333/7408/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2021 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява від позивача до ОСОБА_3 в якій позивач просить суд: визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням 6/25 частинами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 6/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , належать ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності ОСОБА_2

19/25 частин зазначеного житлового будинку належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 .. При цьому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , складається з двох ізольованих одна від одної квартир з окремими виходами, одну з яких за домовленістю між співвласниками займає ОСОБА_2 , а іншу - ОСОБА_5 .

Співвласник 6/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка займає одну із квартир у цьому будинку, ОСОБА_4 є онукою позивача.

20.01.2021 р. позивач Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на підставі її відповідної заяви було знято з реєстрацiї мiсця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Після зняття ОСОБА_1 20.01.2021 р. з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , позивач зi згоди своєї онуки ОСОБА_2 , яка є співвласником 6/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та яка займає одну із квартир у вказаному будинку.

З 17.02.2021 р. вселилася до квартири у цьому будинку, яку займає ОСОБА_2 , i почала постійно проживати у цій квартирі. Обставину щодо її постійного проживання з 17.02.2021 р. й до цього часу в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме у квартирі у вказаному будинку, яку займає співвласник б/25 частин цього будинку ОСОБА_2 ..

У зв`язку зі зняттям ОСОБА_1 20.01.2021 р. з реєстрації місця проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та прибуттям її з 17.02.2021 р. до нового постійного місця проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме до квартири у вказаному будинку, яку займає співвласник 6/25 частин цього будинку ОСОБА_2 ..

Виконуючи свій обов`язок ОСОБА_1 , передбачений ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», 30.09.2021 р. звернулася до Вiддiлу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із письмовою заявою про реєстрацію мого місця проживання за моїм новим місцем постійного проживання.

При цьому співвласник 6/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 надала письмову згоду на реєстрацію її місця проживання за її місцем постійного проживання.

Однак, Вiддiл реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, посилаючись на п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 р., вiдмовив у реєстрації її місця проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю згоди співвласника 19/25 частин цього будинку ОСОБА_5 .

Таким чином, у зв`язку з відсутністю письмової згоди відповідача ОСОБА_6 , яка є співвласником 19/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та яка займає одну із квартир у вказаному будинку, я не маю можливості на виконання вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибiр мiсця проживання в Україні» зареєструвати своє місце проживання у цьому будинку, в якому я зі згоди співвласника 6/25 частин будинку ОСОБА_2 постійно проживає з 17.02.2021 р., а саме постійно проживає у квартирі цього будинку, яку займає ОСОБА_2 ..

16.09.2021 р. ОСОБА_2 поштою було надіслано на адресу ОСОБА_5 листа з пропозицією ОСОБА_5 з`явитися 30.09.2021 р. о 10 годині 30 хвилин до Вiддiлу реєстрацiї фiзичних осіб по Комунарському району Управління державної реєстрацiї фiзичних осіб Департаменту реєстрацiйних послуг Запорізької міської ради для надання згоди на реєстрацію мого місця проживання у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Проте вказаний лист ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_5 не надійшов та повернувся на адресу відправника ОСОБА_4 за закінченням зберігання.

Таким чином, онука ОСОБА_2 як власник 6/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яка займає одну із квартир у вказаному будинку, має право дозволяти проживання у квартирі, яку вона займає, іншим особам та має право реєструвати місце проживання інших осіб у своїй частині будинку.

За вказаних обставин позивач просить визнати за нею право користування 6/25 частинами житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , що вiдповiдно до абз. б п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 р., надасть їй можливість зареєструвати своє місце проживання за вказаною адресою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

21 листопада 2021 року від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2022 року було закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду

22 вересня 2022 року на адресу суду від представника відповідача через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що у зазначеній позовній заяві Позивач вказує на те, що у зв`язку з відсутністю письмової згоди ОСОБА_3 , яка є співвласником 19/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач не має можливості на виконання вимог ч.1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибiр місця проживання в Україні», зареєструвати своє місце проживання у цьому будинку.

У якому Позивач зі згоди співвласника 6/25 частин будинку ОСОБА_2 постійно проживає з 17.02.2021. У зв`язку з чим, Позивач просить визнати за нею право користування 6/25 частинами житлового будинку (далi за тестом - "спірна частина будинку»), що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 .

Відповідач з позовної заявою не погоджується, вважає, що Позивачем не вiрно обрано спосіб захисту своїх прав. Відповідач є неналежним відповідачем у справі. Спiр мiж Позивачем та Відповідачем відсутній, а тому позовна заява, на думку Відповідача, не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви Позивач є бабусею співвласника спірної частини будинку ОСОБА_2 та постійно з 17.02.2021 р. проживає у вказаній квартирі разом з останньою.

Вiдповiдно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, яка проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом вiдповiдно до закону. Виходячи з аналізу статті 64 ЖК Украiни наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду.

Визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є факт проживання Позивача в цьому приміщенні та характер проживання як член сiм`ї, а також тривалість проживання

Як вбачаються ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти / батаки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, Позивач є членом сім`ї ОСОБА_2 у зв`язку з чим на дані правовідносини поширюється до вищевказаних норм житлового законодавства.

Відтак на думку Відповідача Позивач набула права користування спірною частиною житла з моменту свого вселення, а саме 17.02.2021 р. володіє ним на зараз як член сім`ї ОСОБА_2 , що постійно проживає разом з нею.

Отже, підстави для визнання права користування спірною частиною квартири за Позивачем відсутні, так як Позивач і так станом на момент звернення з позовом нею користується.

Виходячи з положень ст.ст. 16, 392 ЦК України (в аспект аналогії закону) вимога про визнання права користування в судовому порядку, пред`являється особою лише у тому разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідач жодним чином не оспорює право користування Позивачем спірною квартирою, а також не чинить жодних перешкод Позивачу щодо такого користування.

Відтак, вимога Позивача про визнання права користування до Вiдповiдача є безпідставною, так як відсутній спір про право.

Крім цього, як вбачається з матеріалів позову предметом спору є державна реєстрація місця проживання Позивача за адресою спірного житла, тому на думку Вiдповiдача позовні вимоги повинні стосуватися саме факту реєстраційних дій, а не визнання права користування за Позивачем, де належним відповідачем мав би виступати відповідний орган такої реєстрації.

Відтак, Вiдповiдач вважає, що Позивачем не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, а також позовні вимоги заявлено до неналежного Відповідача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити у повному обсязі.

Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог на підставі викладених у відзиві обставин.

Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити..

Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, взявши до уваги, відзив відповідача, письмові пояснення третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

На підставі договору дарування частки житлового будинку № 144 від 17 лютого 2021 року, ОСОБА_2 на праві власності належить 6/25 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що посвідчений при ватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Козиряцькою О.В. /а.с.10-11/ та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності. /а.с.17/

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283894623 від 10 листопада 2022 року, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить 19/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 . /а.с.36-37/

Також судом встановлено, що позивач зверталась до відповідача з вимогою про надання дозволу на реєстрацію у цьому житловому будинку./а.с.29-31/

В судовому засіданні було встановлено та учасниками справи було визнано, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

Статтею 47 Конституції України визнано кожного права на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України №6-60 цс12 від 11 липня 2012року - у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація особи за місцем проживання це лише внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

А отже, реєстрація особи за певною адресою сама по собі не є підтвердженням її права на користування житлом, оскільки таке право виникає та може бути підтверджене на інших підставах, таких як право власності, сімейні відносини, оренда та ін.

Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є факт проживання Позивача в цьому приміщенні та характер проживання як член сім`ї, а також тривалість проживання.

Встановлено, що будинок АДРЕСА_2 тривалий час є постійним місцем проживання ОСОБА_1 , остання, будучи членом сім`ї ОСОБА_2 , вселилася у житлове приміщення у встановленому законом порядку, спільно проживала та вела господарство, утримувала житло в належному стані.

Таким чином, вищевказана частка 6/25 будинку АДРЕСА_2 є її житлом у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншого місця проживання у них немає.

Позивач набула права користування спірною частиною житла з моменту свого вселення, а саме 17.02.2021 р. володіє ним на зараз як член сім`ї ОСОБА_2 , що постійно проживає разом з нею.

Отже, підстави для визнання права користування спірною частиною квартири за Позивачем відсутні, так як Позивач і так станом на момент звернення з позовом нею користується.

Виходячи з положень ст.ст. 16, 392 ЦК України (в аспекті аналогії закону) вимога про визнання права користування в судовому порядку, пред`являється особою лише у тому разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідач жодним чином не оспорює право користування Позивачем спірною квартирою, а також не чинить жодних перешкод Позивачу щодо такого користування.

Відтак вимога Позивача про визнання права користування до Відповідача є безпідставною, так як відсутній спір про право.

Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76-80, 89, 141, 142, 259, 265, 273, 274279, 280289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов