Справа № 156/1050/21
Провадження № 2/156/63/22
Рядок статзвіту № 9
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

14 червня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 156/1050/21 за позовом ОСОБА_1 до Іваничівської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до Іваничівської селищної ради про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батьків. Свої позовні вимоги мотивує тим, що житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 належав її батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , який проживав у АДРЕСА_1 . Разом із батьком у цьому ж будинку проживала і мати позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла. Спадщину після їх смерті прийняла позивач шляхом подачі до Іваничівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Звернувшись до державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області Кононенко Л.С. з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Тому, позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити повністю.

Представник Іваничівської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про проведення судового засідання у його відсутність та не заперечує щодо задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно доч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх преставників.

У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Визнання представником відповідача пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому суд приймає визнання ними позову у даній справі.

Відповідно до ст. 346 ЦК України смерть власника є однією з підстав припинення права власності.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка згідно свідоцтва про укладення шлюбу змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с.26).

Рішенням Іваничівської селищної Ради народних депутатів від 20.03.1984 року №55 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 700 кв.м. (а.с.9)

Згідно будівельного паспорту та проекту забудови земельної ділянки забудовником індивідуального житлового будинку є ОСОБА_2 (а.с.8)

Довогором Іваничівської селищної ради, ОСОБА_2 надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності. (а.с.11).

Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, яке знаходиться в АДРЕСА_1 виданий на ім`я ОСОБА_1 , рік побудови житлового будинку - 1989 (а.с. 41-43). Згідно інформаційної довідки щодо технічного стану об`єкта нерухомого майна ТОВ "АО" ГРОШ ЦЕНА" від 16 червня 2021 року № 281, самовільно збудовані (переобладнані) та тимчасові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. (а.с.44).

Рішенням Іваничівської селищної ради від 29.05.2014 року №29/11 ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надано йому у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд площею 0,0479 га. (а.с.30)

Згідно відповіді КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 25 січня 2022 року № 293 стверджується, що превинна технічна інвентаризація житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 проведена 14 травня 1976 року. Відповідно до акту приймання в експлуатацію індивідуального житлового будинку затвердженого рішенням виконавчого комітету Іваничівської селищної ради Волинської області від 11.11.1977 року за №137 житловий будинок за вище вказаною адресою здано в експлуатацію в 1977 році. (а.с.74)

Таким чином судом встановлено що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належав подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивачки ОСОБА_3 (а.с.50). Відповідно до копій спадкових справ №230/2014 та 191/2021, спадщину після їх смерті прийняла позивач, подавши у встановлені законодавством строки заяви про прийняття спадщини до Іваничівської державної нотаріальної контори. Державним нотаріусом Кононенко Л.С. спадкоємиці ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва.

Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На даний час позивач звернувся до державного нотаріуса Іваничівської державної нотаріальної контори Кононенко Л.С. з метою отримання свідоцтва про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вище вказаною адресою, а тому суд приходить до висновку, що право власності на нього переходить до позивача ОСОБА_1 як спадкоємця за законом і за нею необхідно визнати право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, адже матеріалами справи встановлено, що позивач набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями шляхом спадкування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, ч. 3 ст. 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 392, 1233, 1235, 1268 ЦК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що належало в рівних частинах спадкодавцям ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 14 червня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Іваничівська селищна рада, , місцезнаходження смт. Іваничі вул. Грушевського, 13 Волинської області.

Суддя М. О. Федечко