ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7304/22 Справа № 213/1444/22 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 213/1444/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Біла А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Південний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 вересня 2022 року, яке ухвалено суддею Мазуренко В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 вересня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків в обґрунтування якого зазначив, що в період роботи у шкідливих умовах праці тривалий час на АТ «ПівдГЗК», ним отримано хронічне професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, ускладненим гіпертонічною хворобою другої стадії, ст.1, гіпертеивне серце, СН 0 ст., ризик -3, у поєданні з полірадикулонейропатією на шийному (С6, С7) та попереково-крижовому рівнях на фоні антеспондилолістезу тіла 1,5 хребця Іст (1см) з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєданні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першог-другого ступеня), періартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), трофічних порушень на кистях, які, відповідно до Акту розслідування від 21.02.2022 року, виникли з вини роботодавця.

Згідно висновку МСЕК від 03.05.2022 року позивачу первинно, з 26.04.2022 року, безстроково встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Позивач вважає, що оскільки йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. У зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

В зв`язку з професійним захворюванням змінилися спосіб та якість життя позивача, тому він просив суд стягнути з відповідача на свою користь 350 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням без утримання всіх обов`язкових податків, зборів та інших платежів.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 180 000 грн. з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб, та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1 800 грн.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача з відповідача, просить збільшити розмір моральної шкоди до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стан здоров`я, який не поліпшується, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні позивачу для поліпшення стану здоров`я.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, оскільки його постійно турбує стан його здоров`я. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійного захворювання, втратив 60 % професійної працездатності безстроково.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «ПівдГЗК» ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції із зменшенням суми стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача.

Також, відповідач зазначає, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «ПівдГЗК» - Зайцеву О.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила задовольнити апеляційну скаргу відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював в Акціонерному товаристві «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» з 23 червня 1989 року слюсарем-ремонтником агломераційного цеху. 28 травня 2021 року позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. (а.с.16-17).

Довідкою АТ «Південний ГЗК» від 05 серпня 2022 № 86 встановлено, що загальний стаж ОСОБА_1 на підприємстві складає 31 рік 11 місяців 5 днів, пільговий стаж 24 роки 09 місяців 09 днів.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 лютого 2022 року у ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом та частими акроангіоспазмами, ускладненим гіпертонічною хворобою другої стадії, ст.1, гіпертеивне серце, СН 0 ст., ризик -3, у поєданні з полірадикулонейропатією на шийному (С6, С7) та попереково-крижовому рівнях на фоні антеспондилолістезу тіла 1,5 хребця Іст (1см) з вираженими статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєданні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першог-другого ступеня), періартрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), трофічних порушень на кистях.

Захворювання встановлено Державною установою «Український НДІ промислової медицини» 18 січня 2022 року.

Стаж роботи у цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 31 рік 10 місяців.

Згідно з пунктами 17,18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 лютого 2022 року професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом електровоа в управлінні залізничного транспорту з 14 лютого 2013 року по 28 травня 2021 року, виконуючи роботи, внаслідок недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця позивач підпадав під вплив вібрації, що перевищувала нормативні показники.

Крім того, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 18.01.2022 року № 152 підставою для встановлення професійного захворювання також послужив профмаршрут з 23.06.1989 року по 14.02.2013 року.

Причиною професійного захворювання визнано: вібрація загальна: еквівалентний скорегований рівень віброприскорення перевищував нормативний на 1-4 ДБ (60-63 ДБ при ГДР 59 ДБ).

При первинному огляді висновком МСЕК від 03 травня 2022 року ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності з 26 квітня 2022 року та встановлена третя група інвалідності безстроково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві відповідача професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктами 17,18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21 лютого 2022 року професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом електровоа в управлінні залізничного транспорту з 14 лютого 2013 року по 28 травня 2021 року, виконуючи роботи, внаслідок недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця позивач підпадав під вплив вібрації, що перевищувала нормативні показники.

Крім того, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 18.01.2022 року № 152 підставою для встановлення професійного захворювання також послужив профмаршрут з 23.06.1989 року по 14.02.2013 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «ПівдГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Так, у зв`язку з захворюванням позивач втратив своє здоров`я, яке не підлягає відновленню через суттєві та безповоротні зміни в його організмі, переносить постійні болі, курси лікування забирають багато часу, віднімають багато сил та енергії, змушують витрачати великі суми коштів на лікування. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Виходячи з цих обставин та, враховуючи те, що позивач тривалий час протягом 35 років 4 місяців працював на підприємстві відповідача, з яких в шкідливих умовах праці 31 років 10 місяців, що зазначено у Акті розслідування хронічного професійного захворювання від 21.02.2022 року, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість наслідків отриманого професійного захворювання, наявність фізичних страждань позивача, що в свою чергу викликають моральні страждання вважає, що розмір моральної шкоди визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Тому колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо незгоди з визначеним судом першої інстанції розміром моральної шкоди, оскільки він не відповідає засадам розумності, виваженості, справедливості та є необґрунтованим.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач втратив професійну працездатність у розмірі 60 %, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Періодично проходить курси лікування, однак, незважаючи на постійні курси лікування, покращення в стані здоров`я не спостерігається, а враховуючи, встановлення ступеню втрати професійної працездатності безстроково, взагалі можливість такого відновлення неможливе.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер отриманого позивачем професійного захворювання, тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача впродовж 31 року 10 місяців, що потягло втрату працездатності в розмірі 60 % безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 180 000 грн. до 260 000 грн.

На підставі наведеного вище колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах.

При цьому колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями позивача, які виразились у тривалому продовженні роботи з власної волі у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, оскільки вказані доводи не знімають з відповідача відповідальності за незабезпечення позивача безпечними умовами праці.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, колегія суддів, відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року посилання на стягнення моральної шкоди з утриманням податку з доходу фізичних осіб зазначивши, що стягнення проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про відшкодування моральної шкоди, завданої отриманням професійних захворювань на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди, рішення суду підлягає зміні в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави із збільшенням цього розміру з 1 800 грн. до 2 600 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо - збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 180 000 грн. до 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень.

Виключити з резолютивної частини рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2022 року посилання на стягнення моральної шкоди з утриманням податку з доходу фізичних осіб зазначивши, що стягнення проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішення суду змінити в частині розміру судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, збільшивши цей розмір з 1 800 грн. до 2 600 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: