Справа № 128/3007/21
Провадження № 22-ц/801/295/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

31 січня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

судді-доповідача Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року в цивільній справі № 128/3007/21

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дію,

встановив:

До Вінницького апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року без матеріалів вказаної цивільної справи № 128/3007/21.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року апеляційну скаргу залишено без руху з тих підстав, що скарга подана після закінчення строку, установленого частиною першою статті 354 ЦПК України, і заявник ОСОБА_1 звертаючись 30 грудня 2021 року з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції від 01 листопада 2021 року, тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, при цьому не заявляє клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, крім того, апеляційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України та не оплачена судовим збором.

За таких обставин надано скаржнику строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, з вказівкою підстав для поновлення такого строку, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали в цій частині у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено. Також роз`яснено, що у випадку невиконання вимог ухвали в частині подання апеляційної скарги в новій редакції, оформленої відповідно до вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, та несплати судового збору в розмірі 454 грн. у вказаний десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали - апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернена особі, яка її подала.

27 січня 2022 року ОСОБА_1 до апеляційного суду подав заяву щодо виконання ухвали від 11.01.2022. В обґрунтування заяви зокрема зазначив, що з матеріалів цієї справи вбачається, що оскаржувану ухвалу він отримав 19.11.2021, а першу апеляційну скаргу було подано ним до суду апеляційної інстанції 01.12.2021, тобто останнім днем на апеляційне оскарження було 04.12.2021. Вказані обставини свідчать про те, що апеляційну скаргу він подав вчасно.

Оскаржувана ухвала Вінницького районного суду Вінницької області постановлена судом першої інстанції не 01.11.2021, а 17.11.2021 з метою позбавити його права на апеляційне оскарження. Вказане є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, при цьому в критичній формі зазначає, що суд апеляційної інстанції може самостійно перевірити матеріали справи та з`ясувати вказані ним у цій заяві обставини.

Ознайомившись із вказаною заявою, суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вважає, що наведені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави для поновлення такого строку є неповажними.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм процесуального закону дає підстави для висновків, що встановлений нормою статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження рішення суду може бути поновлений в порядку частини 2 цієї статі, при цьому причини пропуску строку на апеляційне оскарження підлягають оцінці на предмет їх поважності в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Апеляційний суд звертає увагу, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а також підтверджені належними доказами.

Як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення ОСОБА_1 у заяві, поданій на виконання ухвали апеляційного суду від 11 січня 2022 року, посилається на те, що первинну апеляційну скаргу ним подано в межах строку на апеляційне оскарження, однак ухвалою апеляційного суду її було повернуто, при цьому доказів на підтвердження вказаних обставин не надає.

Подача первинної апеляційної скарги у строки визначені законом не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Апеляційний суд зазначає, що для поновлення строку на апеляційне оскарження після повторного подання апеляційної скарги з порушенням визначеного законом строку особа має надати належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин пропуску строку.

Оскільки у заяві, поданій на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків, не наведено нових поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, які б могли свідчити про наявність непереборних обставин, за яких заявник не подав апеляційну скаргу в передбачений законом строк та які б виправдали пропуск строку, не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, тому суд не вбачає підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Статтею 44 ЦПК України визначено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд не бере до уваги критичні висловлювання викладені ОСОБА_1 на адресу суду апеляційної інстанції у заяві щодо виконання ухвали від 11.01.2022 про те, що суд самостійно може перевірити матеріали справи та з`ясувати вказані ним у цій заяві обставини, оскільки апеляційну скаргу подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тому суд позбавлений можливості перевірити матеріали справи, оскільки відповідно до частини третьої статті 359 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Отже особі, яка подала апеляційну скаргу необхідно подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та надати докази поважності причин його пропуску (в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо) або докази на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України (Ухвала ВС від 21 квітня 2021 року у справі № 803/87/20, провадження N 61-4634ас21).

ОСОБА_1 не було надано суду належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли останньому подати апеляційну скаргу в розумний строк без невиправданих зволікань, і суд апеляційної інстанції надав йому достатній строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору та обґрунтованого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження з наведенням інших поважних причин пропуску такого строку з доданням доказів на їх підтвердження, без яких суд позбавлений можливості мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права заявника не порушені, оскільки він не навів поважні підстави для його поновлення, що є його обов`язком, а вдався до образливих висловлювань на адресу суддів, вказівкою на їх обов`язки та можливістю суду, на його думку, самому здобути такі докази.

ОП КЦС ВС у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зробила такі висновки про правильне застосування норм права.

Апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама собою вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарження, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Крім того, у статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з вимогами частин другої-четвертої статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (Рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, § 61).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, § 53).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому ст. 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

В силу частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 159/1215/18, від 19 березня 2021 року у справі № 127/22351/17, від 08 липня 2021 року у справі № 127/4538/20.

Отже, поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій, а саме по собі подання повторної скарги з пропущенням встановленого строку не свідчить про намір відповідача реалізувати право на апеляційне оскарження. Не свідчить про таке бажання також і несплата заявником судового збору.

За таких обставин, враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку апеляційного оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року, у відкритті апеляційного провадження в цій справі необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ч. 3, 4 ст. 357, п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року в цивільній справі № 128/3007/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дію.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

В. В. Сопрун