КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 374/276/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4317/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Любивця Павла Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 25 листопада 2021 року у складі судді Козіної С.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 04.06.2005 між сторонами Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний запис № 324. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було ОСОБА_2 , вказане прізвище було змінено нею на ОСОБА_2 .

Від подружнього життя у сторін народились діти, а саме: донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя та ведення господарства. Шлюбні стосунки були фактично припинені, оскільки особисті відносини уже тривалий час мають негативний характер та відсутнє нормальне спілкування.

За змістом вимог, зазначено, що 12.08.2021 відповідач будучи у стані алкогольного сп`яніння, у присутності доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_7 поводив себе негативно по відношенню до своєї дружини. Своїми діями відповідач спричинив позивачці тілесні ушкодження, а саме: забій куприка, садна в ділянці шиї та грудної клітини, лівої кисті та стегна, рана правої кисті, що підтверджується довідкою Ірпінської центральної міської лікарні № 9065.

У цей же день позивачка звернулася до Бучанського РУ ГУНП в Київській області, де за її заявою внесено відомості до ЄРДР та за наслідками вказаних подій здійснюється кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України.

Зазначила, що продовжувати такі шлюбні відносини не бажає та вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між сторонами в минулому не принесли жодних результатів, а тому, це лише погіршить стан відносин та продовжить їх перебіг в часі.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 25 листопада 2021 року позов задоволено. Шлюб між сторонами розірвано. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Любивець П.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

Вказано, що недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, полягає у тому, що документи, які долучені позивачем до позову не містять доказів/підстав, визначених ч. 2 ст. 110 СК України для розірвання шлюбу у виключному порядку (за наявності спільної малолітньої дитини, якій на день звернення до суду не виповнилось одного року).

Зазначено, що з витягу від 13 серпня 2021 року з ЄРДР № 0000832 тілесні ушкодження, про які зазначає заявниця нанесені невстановленою особою, а не відповідачем. Позивачем на надано суду будь-якого рішення суду, яке набрало законної сили, у цивільній і тим більше кримінальній справі, або справі про адміністративне правопорушення, яким би було б встановлено протиправну поведінку відповідача по відношенню до позивача, про яку зазначає позивач у своїй позовній заяві.

Крім того, суд першої інстанції у своєму рішенні хоча і посилається на ніби то встановлення судом факту вчинення відповідачем протиправної поведінки відносно позивача, однак навіть не вказує у чому саме полягає така протиправна поведінка та якою нормою Закону вона передбачена, які права позивача порушені.

У відзиві на апеляційну адвокат Капля О.Ю. в інтересах ОСОБА_2 просив рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вказано, що районним судом належним чином були встановлені фактичні обставини справи та досліджені усі докази, які спростовують надумані та необґрунтовані відповідачем доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Любивця П.С. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Каплю О.М. в інтересах ОСОБА_2 який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалами справи, 04 червня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 324 (а. с. 11).

Від шлюбу у сторін народилися діти: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження (а. с. 13, 14, 15-18).

На момент пред`явлення позову про розірвання шлюбу, дитина син ОСОБА_7 , не досяг одного року.

Також встановлено, що відповідачем вчинено щодо позивачки протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, що підтверджується письмовими доказами по справі: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000832 від 13 серпня 2021 року встановлено, що 13 серпня 2021 року за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що 12 серпня 2021 року приблизно о 20 год 50 хв за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_2 , що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.19); копії протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 12 серпня 2021 року (а. с. 20-21); письмових пояснень ОСОБА_2 від 12 серпня 2021 року (а. с. 22); письмових пояснень ОСОБА_11 від 12 серпня 2021 року (а. с. 23); протоколу допиту потерпілого від 13 серпня 2021 року (а. с. 24-26), згідно з якими встановлено, що 12 серпня 2021 року близько 20 год 50 хв в АДРЕСА_1 , чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_1 наніс тілесні ушкодження.

Згідно копії висновку експерта № 108, виданого судово-медичним експертом Ірпінського відділення КЗ КОР "КОБСМЕ", у ОСОБА_2 виявлено тілесні ушкодження, які утворилися від дії тупого (их) предмету (ів), можливо в строк, а саме 12 серпня 2021 року, та за обставин, вказаних потерпілою під час її допиту, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а. с. 29-30).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно положення ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у повній мірі врахував вказані норми та дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не узгоджуються з приписами ч. 4 ст. 56 СК України та фактичними обставинами справи.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про обґрунтованість посилань позивачки на вчинення відповідачем протиправної поведінки проти неї, яка має ознаки кримінального правопорушення, внаслідок якої у позивачки виникло право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу на підставі ч. 2 ст. 110 СК України, тобто протягом одного року після народження дитини, оскільки протиправність поведінки відповідача щодо позивачки, крім тверджень самої позивачки, підтверджується поясненнями свідка.

За таких обставин, коли позивач, звернувшись з відповідною заявою до правоохоронного органу вказує про вчинення проти неї протиправних дій саме зі сторони ОСОБА_1 , колегія суддів вважає правомірним рішення суду про вирішення по суті спору позову, поданого на підставі ч.2 ст.110 СК України.

А тому доводи скаржника з цих підстав підлягають відхиленню, оскільки вказаній обставині надана оцінка районним судом, з висновком якого погодилась апеляційна інстанція.

Також, відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Згідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Надання строку на примирення при розірванні шлюбу є правом, а не обов`язком суду (ВС/КЦС N 442/6319/16-ц від 30.05.2019).

Разом з тим, підлягає до врахування і та обставина, що судом апеляційної інстанції вживалися заходи щодо збереження сім`ї, у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 15.02.2022 сторонам надавався строк для примирення (а.с.149).

Між тим, згідно пояснень у судовому засіданні представника позивачки, протягом указаного строку примирення сторін та поновлення їх сімейних відносин не відбулося.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку 3 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що "якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система" (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Любивця Павла Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: