Дата документу 02.06.2022 Справа №554/3298/21
Провадження №554/3298/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

02.06.2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого - судді Материнко М.О.,

за участю секретаря - Орлова Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтава в порядку загальногопозовногопровадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що він був представником в декількох цивільних справах, представником його матері, (номери справ № 552/3299/17/545/2308/17, 545/2971/17, 545/2152/17, 752/4150/17, 545/2777/17)пов`язаних із невиплатою їй заробітної плати, незаконним звільненням зпідприємства ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ» директором якого є Улізько С.В .. Через невиконання даних рішень навіть було відкрито кримінальне провадження проти директора підприємства Улізька С.В..

07 лютого 2018 року директор підприємства ТОВ «УС-ТРАНС-УНІВЕРСАЛ», УлізькоС. В. , в холі ТРЦ «Екватор» висловив в сторону позивача ряд погроз.

Після цього він подав до поліції заяву про вчинення щодо нього злочину за статтею 391 Кримінального кодексу України («Погроза або насильство щодо захисника чи представника особи»).Проте поліція не вчинила взагалі ніякого реагування на його заяву.

15.02.2018 року позивач в порядку статті 303 КПК України подав скаргу слідчому Київського районного суду м. Полтава на бездіяльність поліції у вигляді невнесення до ЄРДР відомостей за його заявою про вчинення злочину.Ухвалою від 20.02.2018 в справі 552/875/18 слідчий суддя відмовила в задоволенні скарги. Дану ухвалу суду було оскаржено в апеляційному порядку, однак йому було відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав того, що дана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню.

Після цих подій ОСОБА_1 звернувся із конституційною скаргою до Конституційного Суду України щодо обмеження гарантованих йому конституційних прав на судовий захист та апеляційне оскарження судових рішень, вказавши при цьому на неконституційний характер ч.3 с.т.307 КПК України, на підставі якої апеляційний суд відмовив у відкритті провадження за його скаргою. Рішенням Конституційного Суду України від 17.06.2020 року № 4-р(ІІ)/2020визнано такими, що є неконституційними положення ч. 3 статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальнеправопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

У своєму рішенні КСУ відзначив, що з набранням чинності 30.09.2016 змін до Конституції України запроваджено тенденцію до посилення конституційних гарантій щодо права на апеляційний перегляд справи та, відповідно, звуження розсуду законодавця в цьому питанні, що було втілено в новій редакції статті 129 Конституції України.

Таким чином, на думку позивача, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження Апеляційний суд Полтавської області керувався неконституційним положенням КПК, що призвело до порушення його гарантованого Конституцією України права на судовий захист.

На підставі цього рішення Конституційного Суду України і керуючись статтею 459 КПК він подав до апеляційного і Верховного судів заяви про перегляд ухвал від 27.02.2018 та 15.03.2018 відповідно за виключними підставами.

Велика палата Верховного Суду ухвалою від 09.07.2020 року у справі 552/875/18 відмовила у відкритті провадження щодо перегляду ухвали Верховного Суду від 15.03.2018 року.

Вважає, що держава, запровадивши неконституційне законодавство, що мало наслідком порушення його конституційних прав щодо доступу до суду, завдала йому моральну шкоду, на відшкодування якої він має право згідно зі статтею 152 Конституції України.

Просить стягнути на його користь із держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області моральну шкоду в розмірі 26400 гривень.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого розгляду на 26.05.2021 рік в загальному позовному провадженні.

12.08.2021 року та 20.09.2021 року відповідачем ГУ ДКСУ у Полтавській області направлено на адресу суду заяви про відкладення підготовчого судового засідання для підготування відзиву на позов.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу в порядку загального позовного провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час, дату і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128, 131 ЦПК України.

Сторони будучи належним чином повідомленими про день і час слухання справи в судове засідання не з`явились.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 20.02.2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 з підстав відповідно ч.3 ст. 307 КПК України (чинного станом на 07.01.2018 року).

Ухвалою судді Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу слідчого суддіКиївського районного суду м.Полтави від 20.02.2018 року, з підстав визначених ч.4 ст. 399 КПК України(чинного станом на 07.01.2018 року).

Ухвалою Верховного Суду від 15.03.2018 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2018 року з підстав визначених п.2 ч.2 ст. 428 КПК України (чинного станом на 15.03.2018 року)

Рішенням Конституційного суду України від 17 червня 2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України

щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Закрито конституційне провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_1 в частині відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України на підставі пункту 4 статті 62 Закону України „Про Конституційний Суд України" - неприйнятність конституційної скарги.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24.06.2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Полтавського апеляційного суду від 27.02.2020 року, з підстав того, що перегляд за виключними обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним законодавством не передбачений.

Постановою Верховного Суду від 02.02.2021 року ухвалу судді Полтавського апеляційного суду від 24.06.2020 року, якою відмовлено у відкритті провадження про перегляд за виключними обставинами ухвали судді Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2018 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції, з підстав виникнення такого права після ухвалення Рішенням Конституційного суду України від 17.06.2020 року.

Ухвалою Верховного Суду від 09.07.2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.03.2018 року за виключними обставинами, з підстав передчасності, оскільки вбачається незгода з ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2018 року.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.03.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2018 року за виключними обставинами залишено без задоволення, з підстав відсутності таких обставин, оскільки дія рішення Конституційного Суду України не може поширюватися на дані правовідносини, виникли і закінчилися до його ухвалення.

Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17.03.2021 року з підстав правомірності оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208 гс 18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У справі, що розглядається позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим що його судова справа №552/875/18 стосувалась важливого для нього питання - погрози життю і здоров`ю як юридичному представнику сторони у справі; він вичерпав всі можливі в Україні засоби юридичного захисту моїх прав, порушення яких було встановлено рішенням Конституційного Суду України від 17.06.2020 рою проте домогтись відновлення яких він так і не зміг; витрата великої кількість часу на оскарження в судах всіх рівнів і за цей час подав ряд апеляційних, касаційних скарг і конституційну скаргу, що потребувало значних витрат своїх зусиль, зумовлювало емоційні переживання щодо перебігу розгляду справ на кожному новому процесуальному етапі;

Оцінюючи наявні у справі докази у відповідності до вимог ст.89 ЦПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав щодо задоволення позову, оскільки сам по собі факт, оскарження різних ухвал не презюмує наявність заподіяння такими діями моральної шкоди позивачу, а факту завдання такої в ході судового розгляду не встановлено.

Суд звертає увагу, що в ухвалах судів різних інстанцій, розглянутих згідно чинного законодавства, кожен раз роз`яснювалось позивачу підстави відмови в задоволенні його скарг чи їх відкритті.

Обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та протиправними діями відповідача - судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управлінняДержавної казначейської служби Українипро відшкодування шкоди, відмовити.

Судовий збір у розмірі 2270 грн. віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набираєзаконної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області,, юридична адреса: 36011, м. Полтава, вул. Шевченка 1

Повний текст рішення складено 10.06.2022 року.

СуддяОктябрського районного

суду м.Полтави М.О.Материнко