Провадження № 2/463/479/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді - Леньо С. І.

з участю секретаря - Станько Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля - Кабель» в особі генерального директора ОСОБА_2 про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди.

Просить ухвалити рішення, яким:

- «Визнати ігнорування вимог ст.21, 22 Конституції, порушення положень цивільно - правового договору, які підпадають під дію ЗУ Про захист прав споживачів (ст.18) і ЗУ Про звернення громадян (ст.15), між позивачем - споживачем послуг ОСОБА_1 і надавачем телекомунікаційних послуг ТОВ «Воля-Кабель» в особі генерального директора ОСОБА_2, що привело до порушення прав споживача вказаних у позові».

- «стягнути з відповідача на його користь моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена йому неправомірними рішеннями, бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, в розмірі 5 000 грн. (п`яти тисяч гривень).».

Згідно поданого позивачем «додатку до позовної заяви», останній просить:

- «Припинити дії, які порушують право Позивача, як споживача послуг телекомунікацій, визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність директора ТОВ «Воля-Кабель» ОСОБА_2.».

-«Стягнути з відповідача на його користь моральну (немайнову) шкоду, що була вчинена йому неправомірними рішеннями, бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, в розмірі 5 000 грн. (п`яти тисяч гривень).».

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є споживачем послуг відповідача із надання до ступу до інтернету + КТ+ мобільного зв`язку і звертався до ТОВ «Воля - Кабель» надавача телекомунікаційних послуг з неодноразовими заявами про ігнорування законодавчих нормативних актів при наданні вказаних послуг, що порушили права позивача, як споживача. На вказані звернення позивач отримував формальні відписки. Зазначає, що за весь період отримання послуг від підписував два протоколи на замовлення послуг: 7024977 від 15.09.2019 на пакет послуг - інтернет всюди +Вільний старт special+200, який діяв - 23.12.2020 до 31.12.2020, з оплатою до 20 числа, як рекомендовано відповідними правилами, і протокол замовлення послуг НОМЕР_2 від 21.12.2020, в п.2.2.3 записано, що він дає згоду на заміну номеру протоколу №7024977 на НОМЕР_1, з оплатою до 20 числа. І згідно даних рекомендацій він проводив оплату до вказаної дати. В особовому кабінеті є графа: Рекомендовано оплатити до 17.11.2021. Зазначає, що 27.10.2021він звернувся до відповідача з проханням затвердити дату оплати за використані послуги 20 числа місяця, як рекомендовано в правилах обліку та розрахунків, які введені в дію - 01 лютого 2019 року, так як 19.10.21 йому було припинено надання послуг і він був змушений оплатити додатково 35 грн. Відповідь на його звернення була про те, що прохання викладене у зверненні не підлягає задоволенню.

Також зазначає, що у правилах надання та отримання послуг (послуги доступу до інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та послуги доступу до інтернету, рухомого (мобільного зв`язку та ТБ) від 01 серпня 2021 року немає пункту про втрату чинності правилами від 01 лютого 2019 року, тобто вони продовжують бути чинними і при підписанні даних правил проігноровано норми Конституції України, іншого законодавства України та судової практики. Крім того, ввжає рекомендацію проведення оплати за надані послуги до 17.11.2021 декларативною нормою, яка не є обов`язковою до виконання, тобто відключення інтернету до 20 числа місяця є неправомірним.

Крім того, вважає, що відповідачем порушено його право на об`єктивний розгляд скарг та зауважень так його звернення адресовані особисто генеральному директору Шелембі М.В., однак розгляд звернень та відповіді на звернення підписані посадовою особою ТОВ «Воля - Кабель», посади та повноваження яких є невідомими. В позовних вимогах зазначає, що такі неправомірні дії та бездіяльність відповідача порушили звичний уклад його життя, враховуючи його захворювання на діабет, витрати на ліки, він змушений був витрачати час на захист своїх прав, відмовитися від звичних зручностей, що викликало в нього душевні страждання та завдало моральної шкоди, тому просить позов задоволити.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого, останній проти задоволення позову заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустими доказами, оскільки послуги позивачу надавались відповідно до укладеного цивільно - правового договору та жодних прав позивача не порушено, тому просить в задоволенні позову відмовити.

10.01.2022 позивачем подано додаток до позовної заяви (в порядку ст.43 ЦПК України) та 20.01.2022 подано відповідь на відзив, в яких в підтримання позовних вимог позивачем зазначено мотиви аналогічні позовній заяві.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду.

Позовна заява поступила до суду 22.11.2021.

Суддя своєю ухвалою від 23.11.2021 прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі, призначивши справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.26), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів.

Таким чином, суд виконав вимоги ст. 221 ЦПК України.

Ухвалою судді від 14.12.2021, після подання позивачем заяви про відвід головуючого судді у даній справі передано судді визначеному в порядку, передбаченому ч.1 ст.33 ЦПК України. Відповідно до ухвали від 15.12.2021 в задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді відмовлено.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п. 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27 жовтня 2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції.

З огляду на характер спірних правовідносин, справа є малозначною, а оскільки вирішенню підлягали виключно питання права, суд з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ при відкритті провадження визнав недоцільним проведення судового засідання та визначив, що розгляд справи проводитиметься без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Одночасно, сторонам було роз`яснено право ініціювати розгляд справи з викликом сторін.

Сторони таким правом не скористались. Суд також знайшов підстав ініціювати розгляд справи з викликом сторін, а тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

В силу вимог Закону та враховуючи предмет спору дана справа є малозначною, а тому, відповідно до вимог ч.3 ст.279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання.

Перед тим, як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Суд також розглянув усі клопотання сторін, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловити свою позицію.

Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч.ч.2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч.3 ст.367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Позиція суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Під час розгляду справи в становлено, що позивач ОСОБА_1 будучи споживачем послуг відповідача ТОВ «Воля - Кабель» із надання доступу до інтернету +КТ + мобільного зв`язку звертався до відповідача, як надавача послуг з неодноразовими заявами про ігнорування законодавчих та нормативних актів при наданні вказаних послуг (а.с.11-19).

Наведені вище послуги надавались позивачу відповідно до протоколу замовлених послуг та обладнання № 7024977 від 15.09.2019р.(а.с.68-69) до 21.12.2021. З 21.12.2020 р. позивачу було підключено послугу доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ відповідно до протоколу замовлених послуг та обладнання № НОМЕР_1 від 21.12.2020 р.(а.с.70-71).

Факт існування між сторонами цивільно - правових договорів (у формі наведених вище протоколів сторони не заперечують). Однак, позивач умови таких вважає несправедливими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

З огляду на факти справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування, для задоволення вимог пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд повинен вирішити, чи є договори укладеними та чи відповідають вони вимогам чинного законодавства, на яке посилається позивач та чи доводиться зібраними доказами обставини, про які згадується в позові.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2, 3ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

На сайті ТОВ «Воля-кабель» (https://ex.volia.com/ukr/about/cond/) розміщені Правила надання телекомунікаційних послуг, з яких випливає, що Відповідач надає послуги на умовах публічного договору (ст. 633 Цивільного кодексу України), тобто послуги пропонуються необмеженому колу споживачів на однакових умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Укладання угоди між ТОВ «Воля-кабель» і абонентом про надання телекомунікаційних послуг здійснюється шляхом ознайомлення абонента з пропозицією про надання телекомунікаційної послуги (оферта) та підписання абонентом протоколу замовлених послуг та обладнання (акцепт).

Відповідно до ч. 1 ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Пропозиція ТОВ «Воля-кабель» (оферта) міститься у долучених до відзиву документах:

-Правила надання та отримання електронних комунікаційних послуг (послуги доступу до пакетів телепрограм, послуги доступу до інтернету, послуги «ТБ + Інтернет») (а.с.72-86);

-Правила надання та отримання послуг (послуги доступу до інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та послуги доступу до інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ) (а.с. 87-93);

-Правила надання та отримання обладнання та картки авторизації для користування послугами.

Протокол замовлених послуг та обладнання, як складова частина угоди між абонентом і ТОВ «Воля-кабель», визначає індивідуальні умови надання та отримання послуги (наприклад, прізвище абонента, адреса надання послуги, вид послуги, тип пакету або профілю споживання/тарифного плану тощо), а також підтверджує письмову згоду абонента із умовами надання послуги (є матеріальним носієм акцепту споживача).

Відповідно до 21.12.2020 р. відповідач надавав позивачу послугу «ТБ+Інтернет» згідно Протоколу замовлених послуг та обладнання № 7024977 від 15.09.2019р. (а.с.68-69).

З 21.12.2020 р. позивачу було підключено послугу доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ відповідно до Протоколу замовлених послуг та обладнання № НОМЕР_1 від 21.12.2020 р. (а.с.70-71).

Відповідно до Протоколу № НОМЕР_1 позивач замовив послугу доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ та зобов`язався дотримуватись вимог, встановлених цим Протоколом, Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг (послуги доступу до пакетів телепрограм, послуги доступу до Інтернету, послуги «ТБ+Інтернет»), Правилами надання та отримання Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ, що затверджені директором підприємства.

Відповідно до пп. 1.2.1. Протоколу № НОМЕР_1 Абонент зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати замовлений Пакет послуг, Додаткові послуги та пакети, Сервісні послуги в порядку та у спосіб, передбачений Правиламита Тарифами.

При цьому, як зазначено, у пп. 1.1.1. Протоколу № НОМЕР_1, під «Правилами» у цьому протоколі розуміються «Правила надання та отримання послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ».

На момент підписання Відповідачем Протоколу № НОМЕР_1 діяли:

- Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг (послуги доступу до пакетів телепрограм, послуги доступу до Інтернету, послуги «ТБ+Інтернет»), чинні з 01.02.2020р. (далі - Правила № 1), затверджені наказом № 9/1-ОД від 16.01.2020р.(а.с.72-87)

- Правила надання та отримання Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ, чинні з 01.06.2019р. (далі - Правила № 2), затверджені наказом № 493 П від 06.05.2019р. (а.с.88-94)

Відповідно до п. 3.8. Правил №1 Підприємство рекомендує Абоненту вносити Абонентну плату, виконувати оплату Додаткових послуг і пакетів перед початком розрахункового періоду, до 20-го числа місяця попереднього розрахункового періоду.

Відповідно до визначень, наведених у розділі «Терміни та їх визначення» Правил № 1, абонентна плата - регулярний фіксований платіж, який Підприємство встановлює для Абонента за доступ до Послуг протягом розрахункового періоду незалежно від факту їх отримання. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Таким чином, відповідно Правил № 1 абонент повинен до початку календарного місяця оплатити послугу.

Відповідно до п. 3.11 Правил № 1 Абонент зобов`язаний, використовуючи Портал абонента або іншу інтерактивну систему, контролювати стан свого ОР й не допускати виникнення від`ємного сальдо, своєчасно оплачувати рахунки, за необхідності підтверджувати такі оплати. Під «ОР» розуміється «Особовий рахунок абонента» - персональний рахунок, який Підприємство відкриває в Білінгу для Абонента й на якому ведеться кількісний та вартісний облік усіх наданих Абоненту Послуг, Додаткових послуг та пакетів/Сервісних послуг, а також облік платежів Абонента (відповідно до визначень, наведених у розділі «Терміни та їх визначення» Правил № 1).

Відповідно до пп. 4.3.1. Правил № 1 Підприємство має право обмежити або тимчасово припинити надання Послуг Абонентові та/або відключити Абонентське відгалуження від Телекомунікаційної мережі, за умови від`ємного сальдо на ОР до моменту надходження коштів на ОР Абонента і погашення заборгованості.

Згідно з п. 4.2 до Правил № 2 Доступ Абонента до Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку або Послуги Інтернет, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ здійснюється за попередньою оплатою (платою за пакет) згідно з Тарифами Підприємства та надається за умови наявності на особовому рахунку Абонента на початок розрахункового періоду, визначеної Тарифним планом, суми не менше передбаченого розміру плати за пакет та плати за додаткові послуги, пакети (у випадку їх замовлення) і у випадку відсутності заборгованості за надані сервісні послуги.

Відповідно до визначень, наведених у розділі «Терміни та їх визначення» Правил № 2 Плата за пакет - фіксований платіж, який встановлює Підприємство Абоненту за Пакет Послуг, незалежно від факту отримання Послуги. Послуга надається 30 днів за умови наявності коштів на особовому рахунку Абонента у розмірі, не менше вартості Пакету Послуг.

Відповідно п. 7.2 Правил № 2 невід`ємною частиною цих Правил є Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг(послуги доступу до пакетів телепрограм, послуги доступу до Інтернету, послуги «ТБ+Інтернет»), що затверджені директором Підприємства і діють в тій частині, що не суперечать умовам цих Правил.

Таким чином, для послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ, яку замовив позивач, підписавши протокол № НОМЕР_1, питання оплати «до 20 числа», питання «рекомендацій сплачувати до певної дати», які порушує позивач у позові, не має значення для отримання послуги.

Відповідно для послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ, яку замовив позивач, підписавши протокол № НОМЕР_1, має значення наявність на особовому рахунку Абонента на початок розрахункового періоду суми не менше передбаченого розміру плати за пакет.

Слід звернути увагу на те, що Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг (послуги доступу до пакетів телепрограм, послуги доступу до Інтернету, послуги «ТБ+Інтернет»), чинних з 01.02.2019р., на які посилається Позивач у позові, не мають відношення до справи, оскільки вони втратили чинність на момент укладення протоколу № НОМЕР_1 згідно із наказом № 170-ОД від 20.09.2019р. (а.с.94).

Листом № 2463-1 від 30.12.2021р. (а.с.106-108) відповідач направив позивачу Правила надання та отримання Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та Послуги доступу до Інтернету, рухомого (мобільного) телефонного зв`язку та ТБ, чинних з 01.08.2021р., тобто чинних на момент розгляду заяв позивача.

Особливістю вказаної послуги є те, що певна дата оплати послуги не встановлена і отримання послуги цілком та повністю залежить від вибору абонента. Послуга надається з моменту поповнення абонентом свого особового рахунку на суму вартості пакету за послугу (за попередньою оплатою). Враховуючи, що для даної послуги розрахунковим періодом є 30 календарних днів, відповідач за декілька днів до закінчення розрахункового періоду надсилає абонентам повідомлення рекомендаційного характеру, як нагадування для абонента поповнити особовий рахунок для безперервного користування послугою. В залежності від дати поповнення особового рахунку рекомендована дата для кожного абонента може бути різною.

Відтак,з врахуванням наведених мотивів суд приходить до висновку про те, що відповідачем не порушено цивільно - правового договору укладеного з позивачем.

Щодо посилання позивача на те, що умови укладеного договору є несправедливим та обмежують його права споживача, слід звернути увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18. Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною 3 ст. 18. Закону України «Про захист прав споживачів» наведено невичерпний перелік умов договору, які є несправедливими. Жодне положення Правил 1, Правил 2, Протоколу № НОМЕР_1 не підпадає під цей перелік, Позивач, підписанням Протоколу НОМЕР_1, погодився із умовами надання послуги і в межах розгляду даної справи не довів у встановленому законодавством порядку умови наведені у підписаних ним протоколах є несправедливими.

Також слід звернути увагу на те, що відповідно ч. 2 п. 71 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 р. № 295 оператор, провайдер не може вимагати попереднього внесення абонентної плати або авансового платежу (для контрактних абонентів) за послуги більш як за один розрахунковий період. Розрахунковим періодом є поточний календарний місяць.

Таким чином, розрахунковий період (поточний календарний місяць) встановлено тільки для абонентної плати або авансового платежу (для контрактних абонентів).

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації» абонентна плата - фіксований платіж, який може встановлювати оператор телекомунікацій для абонента за доступ на постійній основі до своєї телекомунікаційної мережінезалежно від факту отримання послуг.

В даному випадку відповідачем встановлено позивачу не абонентську плату, а плату за пакет відповідних послуг, тому в даному випадку правва позивача, як споживача не є порушеними.

Щодо посилання позивача на порушення відповідачем вимог Закону України «Про звернення громадян» суд звертає увагу на те, що дійсно відповідно до ч.1 ст. 15 даного Закону органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Під час розгляду даної спраи встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з відповідними зверненнями і відповіді на такі були підписані повноважними посадовими особами та скеровані позивачу (а.с.21-22, 95-108), тому його посилання на порушення положень Закону Украни «Про звернення громадян» є безпідставними.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5 000 грн. суд приходить до наступних висновків.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 р. та №1 від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивач повинен навести докази на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Крім того, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» передбачено, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено, коли і в чому це виявилося, про способи захисту, які належить вжити суду, про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням, про докази, що підтверджують позов.

Даному випадку позовні вимоги є безпідставними, відтак факт завдання позивачу моральної шкоди є не доведеним, тому в стягненні такої суд відмовляє.

При ухваленні даного рішення суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів.

Однак, у справі яка розглядається позивач окрім як цитування законодавства констатування факту порушення Конституції України та судової практики взагалі не пояснює,в чому полягає порушення його прав.

Як наслідок, суд визнає позов безпідставним та відмовляє в його задоволені.

Щодо судових витрат.

У зв`язку з відмовою в позові судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Клопотання про компенсацію судових витрат, а також доказів про такі витрати відповідач не подавав, а вказав, що жодних судових витрат ним не понесено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,279 ЦПК України, ст.ст. 3, 8, 11, 15, 16, 203, 207, 215, 509, 633, 638, 642, 644 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Воля - Кабель» в особі генерального директора ОСОБА_2 (02222, м.Київ, вул. Драйзера Теодора, 24, поверх 2) про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2022

Суддя: Леньо С. І.