Провадження №2/447/15/22
Справа №447/2706/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

21.01.2022 Миколаївський районний суд Львівської області у складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Процесуальні дії.

20.11.2019 позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову покликався на те, що 15.01.2018 у м. Миколаїв Львівської області між ним та відповідачами - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено письмовий договір позики, згідно якого він передав позичальникам грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США у строк повернення до 15.01.2019. За користування вказаними коштами відповідачі зобов`язалися сплатити 4 % від суми позики щомісячно, що становить 600 доларів США. Того ж дня відповідачі отримали вказані грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, про що зазначили у розписці від 15.01.2018. По закінченню строку, визначеного для повернення позики, а саме 15.01.2019, відповідачі не повернули грошові кошти. Попри неодноразові звернення щодо повернення грошових коштів, відповідачі обіцяли повернути такі, проте, не здійснили повернення боргу. Відтак, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених інтересів, оскільки відповідачі свідомо ігнорують прохання про повернення грошових коштів, а після звернення до правоохоронних органів, кримінальне провадження було закрито у зв`язку з відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі 22 581 доларів США, що складає суму боргу у розмірі 15 000 доларів США, 4 % від суми позики з 15.01.2018 по 15.01.2019 (по 600 доларів США кожного місяця) - 7 200 доларів США, а також 3 % річних за період з 16.01.2019, станом на день подання позовної заяви до суду, 3 % річних становить 381 долар США. Крім цього, позивач просить покласти судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на відповідачів.

Ухвалою від 21.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання у справі. Крім цього, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Вказана цивільна справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_4 .

Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Львівської області №74 від 18.06.2021, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 у відставку відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя №1311/0/15-21 від 10.06.2021, призначено повторний автоматизований розподіл справи №447/2706/19, провадження №2/447/28/21.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2021 судова справа №447/2706/19 надійшла у провадження судді Головатого А.П.

Ухвалою суду від 22.06.2021 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики прийнято до свого провадження, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалу суду від 22.06.2021, судові повістки відповідачі отримали 01.07.2021, що стверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду (а.с. 101, 102).

12.08.2021 позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій вказав про те, що станом на 12.08.2021 розмір 3% річних складає 1 157,67 доларів США, а загальна сума заборгованості складає 23 357,67 доларів США. Крім того, позивач вказав про те, що 15.04.2021 відповідачі повернули йому 700 доларів США. Таким чином, просив стягнути з відповідачів 22 657,67 доларів США (а.с. 103-104).

18.11.2021 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідачі в установлений строк відзиву на позовну заяву не подали, строк для подання такого закінчився, із заявами чи клопотаннями після надходження справи до судді Головатого А.П. до суду не зверталися.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

21.01.2022 представник позивача подав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого, шляхом надсилання судової повістки, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду (а.с. 122).

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ від 06.09.2007 у справі «Цихановський проти України», суд констатував, що національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Частинами 1, 2 та 5 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Наведене узгоджується із правовою позицією, висловленою ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, провадження №61-22682св19.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачі не з`являлися у жодне судове засідання, не повідомили про причини неявки, зважаючи на тривалість розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Згідно договору позики та розписки від 15.01.2018, ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 отримали від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 15 000 доларів США. Відповідачі зобов`язалися повернути вказану суму коштів до 15.01.2019 та сплачувати 15-го числа кожного місяця 4 % за користування грошовими коштами, що становить 600 доларів США від суми боргу (а.с. 5, 6).

Тобто, факт отримання грошей відповідачами було оформлено договором позики від 15.01.2018 та розпискою від 15.01.2018 (а.с. 5, 6).

Згідно із наданими позивачем позивача розрахунками, заборгованість відповідачів перед позивачем за договором позики від 15.01.2018 станом на 12.08.2021 становить 22 657 доларів США, з яких: 3% річних від суми боргу за період з 15.01.2019 по 12.08.2021 - 1 157,67 доларів США; 4 % відсотки за користування коштами з 15.01.2018 по 15.01.2019 - 7 200 доларів США; з вирахуванням 700 доларів США, які відповідачі повернули позивачу 15.04.2021 (а.с. 103-104).

Станом на день пред`явлення позову і на час ухвалення судом рішення обов`язок відповідача щодо повернення грошових коштів виконано частково, а саме повернуто 700 доларів США (а.с. 103-104).

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом встановлено, що сторонами був узгоджений розмір процентів за користування позикою на рівні 4 % від суми позики.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у визначений договором строк відповідачі свої зобов`язання не виконали та коштів не повернули.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі №464/3790/16-ц, провадження №14-465цс18, розписка про отримання в борг грошових коштів, за своєю суттю, є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до приписів ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Отже, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у визначений договором строк позики не повернули. Вони вважаються такими, що прострочили виконання зобов`язання про повернення коштів за договором позики від 15.01.2018.

Водночас, необхідно визначити у якій валюті має виконуватися зобов`язання, у разі якщо у позику передавалася іноземна валюта та правову природу і валюти при визначенні 3 % річних, передбачених у частині другій статті 625 ЦК України.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Як вбачається зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Таким чином, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Позивач пред`явив вимогу до відповідача щодо виплати грошових коштів в іноземній валюті, а також стягнення 3 % річних від простроченої суми.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 №6-49цс12, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі 464/3790-16-ц.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладеного сторонами договору позики від 15.01.2018 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїх зобов`язань за цим договором належним чином не виконали. 15.04.2021 здійснили повернення грошових коштів у сумі 700 доларів США.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, що містяться у справі, оцінивши їх, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Боржники зобов`язані сплатити позивачу суму основного боргу (14 300 доларів США) з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України (1 157,67 доларів США = 15 000 доларів США х 3 % х 939 днів : 365 : 100), а також 4 відсотки за користування чужими коштами, визначені договором (7 200 доларів США), що становить 22 657,67 доларів США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є громадянином, віднесеним до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно копії посвідчення учасника ліквідації аварії внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. серії НОМЕР_1 , виданого 30.12.1992, судовий збір у розмірі 5 464,60 гривень (1 відсоток від ціни позову) за подання до суду позовної заяви належить стягнути з відповідачів у дохід держави.

Керуючись ст. 12, 81, 89, 223, 247, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 11, 15, 16, 192, 524, 525, 526, 530, 533, 610, 612, 625, 626, 627, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.01.2018, станом на 12.08.2021, у розмірі 22 657 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят сім) доларів США 67 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 732 (дві тисячі сімсот тридцять дві) гривні 30 копійок на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 2 732 (дві тисячі сімсот тридцять дві) гривні 30 копійок на користь держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

- ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 21.01.2022.

Суддя Головатий А.П.