ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/351/21 Номер провадження 22-ц/814/516/22Головуючий у 1-й інстанції Зіненко Ю. В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
31 травня 2022 року м. Полтава
судді Полтавського апеляційного суду Абрамова П.С. у справі № 546/351/21 щодо рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах від 31 травня 2022 року за наслідками перегляду рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Єврохім Одеса» (далі - ПП «Єврохім Одеса») про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.
Підстави та мотиви для висловлення окремої думки
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною третьою статті 35 ЦПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Фактичні обставини справи та обставини встановлені судовими рішеннями
14.04.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом, відповідно до якого прохала поновити її роботі на посаді прибиральника виробничих приміщень у приватному підприємстві «Єврохім Одеса»; стягнути із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на її користь невиплачену заробітну плату в розмірі 4 780,45 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2021 по день ухвалення рішення та в рахунок відшкодування моральної шкоди 7 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
В обґрунтування позову зазначала, що 01.03.2020 була прийнята ПП «Єврохім Одеса» на роботу прибиральницею виробничих приміщень Решетилівського проммайданчику Диканського ЛВУМГ АТ «Укртрансгаз» та 24.02.2021, через невідповідність рівня зарплати обсягам виконуваної роботи, написала заяву про звільнення за згодою сторін із 26.02.2021 та здала її секретарю підприємства. До 03.03.2021 вона продовжувала працювати на підприємстві, а 04.03.2021 засобами поштового зв`язку повторно надіслала роботодавцю заяву про звільнення за згодою сторін. Після цього на роботу вона вже не виходила та 20.03.2021 у відділенні «Нова пошта» отримала трудову книжку із записом про звільнення 04.03.2021 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто за прогул. Наказ про звільнення вона не отримувала, а тому в чому полягає прогул їй не відомо. Вважає своє звільнення незаконним, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково:

Поновлено ОСОБА_1 прибиральником виробничих приміщень у приватному підприємстві «Єврохім Одеса».

Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в розмірі 2 613,60 грн.

Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу із 05.03.2021 по 23.11.2021 у розмірі 55 384,20 грн.

Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь держави судовий збір у розмірі 2 403,20 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що жодних доказів про належне фіксування відсутності ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин відповідачем до суду надано не було. Доводи представниці відповідача ОСОБА_2 про те, що факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці було засвідчено відповідним актом не були підтверджені належним чином, а тому вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 05.03.2021 по 23.11.2021, з розрахунку: 307,69 грн. х 180 робочих днів. Також, судом встановлено, що підприємство не має заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати, проте утримання відповідачем із заробітної плати позивачки 2 613,60 грн. здійснене без належних правових підстав, а тому вказана сума нарахованої заробітної плати має бути повернута позивачці. Щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи ступень та характер перенесених позивачем моральних страждань у зв`язку із звільненням, нетривалий період трудових відносин між сторонами, бажання самої позивачки звільнитися з роботи, місцевий суд врахував визнав справедливим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000,00 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 травня 2022 року рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного підприємства «Єврохім Одеса» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто із приватного підприємства «Єврохім Одеса» на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. середнього заробітку за час затримки повного розрахунку.

В іншій частині рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 листопада 2021 року - залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що згідно з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 продовжувала працювати до 03.03.2021, про що є відмітка у журналі реєстрації працівників. Районний суд, розглядаючи справу, викладених обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, не врахував та не з`ясував причин зміни даних пояснень в судовому засіданні щодо відсутності на робочому місці 03.03.2021. Незважаючи на те, що доказів щодо періоду часу відсутності на роботі 03.03.2021, який би можна було кваліфікувати як прогул, не надано, однак із 04.03.2021 упродовж дня позивачка була відсутня на робочому місці без поважних причин, тобто більше 3-х годин, та вчинила прогул, а тому відповідач правильно її звільнив того ж дня за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

З даним висновком погодитись не можу з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є законність звільнення позивачки за прогул, оформленого наказом про звільнення № ЕХО00000053-ЕО00-00369 від 04.03.2021.

Звільнення працівника оформляється наказом, складеним або за типовою формою № П-4, затвердженою наказом Держкомстату від 05.12.08 р. № 489, або в довільній формі. Діюче законодавство не зобов`язує суб`єктів господарювання застосовувати тільки типові форми кадрового обліку.

Однак, у будь-якому випадку, форма наказу про звільнення повинна містити всі необхідні реквізити, серед іншого передбачені п. 4.4 ДСТУ 4163-2003 (Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003 затверджено наказом Держспоживстандарту від 07.04.03 р. № 55), згідно з яким обов`язковими реквізитами наказу є: найменування установи; назва виду документа (у нашому випадку - наказ); дата складання; реєстраційний індекс (номер). Указується порядковий номер, який може бути доповнений індексом справи за номенклатурою справ (наприклад, «Наказ № 32-к», де «к» означає, що це кадровий наказ); заголовок документа, з якого повинно бути зрозуміло, про що наказ (наприклад, «Про звільнення»); текст наказу з повним формулюванням підстави для звільнення з посиланням на пункт і статтю КЗпП; підпис.

Факт прогулу та законність звільнення у таких категоріях справ повинен довести саме роботодавець. Притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за прогул вважатиметься законним лише в тому випадку, якщо буде встановлений факт відсутності працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня та відсутність поважних причин, за яких працівником допущено прогул.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може гуртуватися на припущеннях (частина шість ст. 81 ЦПК України).

Стороною відповідача на ухвалу суду про витребування доказів надано наказ про звільнення № ЕХО00000053-ЕО00-00369 від 04.03.2021 (а.с. 160 т. 1), складений за типовою формою № П-4, зі змісту якого не вбачається відомостей про дату (час) вчинення позивачкою дисциплінарного проступку (прогулу).

Тобто, з даного наказу про звільнення взагалі неможливо встановити час допущення працівником прогулу.

Апеляційний суд виходив з того, що факт допущення позивачкою прогулу 03.03.2021 не доведений належними і достатніми доказами у справі, натомість відсутність позивачки на роботі 04.03.2021 року, що останньою визнавалось, свідчить про допущення нею прогулу, однак 04.03.2021 позивач вже була звільнена наказом № ЕХО00000053-ЕО00-00369 від 04.03.2021 і її неявка на роботу 04.03.2021 не може вважатися прогулом.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про законність звільнення позивачки за прогул є безпідставним, тоді як жодних доказів про належне фіксування відсутності ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин матеріали справи не містять.

Також, слід зазначити, що згідно з вимогами статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, однак належних доказів дотримання цих вимог законодавства стороною відповідача не надано.

У зв`язку із вищевикладеним вважаю, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Суддя П.С. Абрамов