Провадження №4-с/331/14/2022
ЄУН 331/7167/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2022 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі : головуючого судді Скользнєвої Н.Г., за участю секретаря Постарнак М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за скаргою ОСОБА_1 особі представника адвоката Бізденежного Сергія Романовича на бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ ( м. Дніпро) Радченко Вікторії Сергіївни , заінтересована особа боржник ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

11.08.2021 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бізденежного С.Р. , в порядку статті 447 ЦПК України, звернувся до суду зі скаргою, за результатами розгляду якої просить :

?визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ ( м. Дніпро) Радченко В.С. щодо розгляду клопотання представника стягувача від 20.05.20221 р. про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа ;

?визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ ( м. Дніпро) Радченко В.С. щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа ;

?зобов`язати державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі ПС МУ МЮ ( м. Дніпро) Радченко В.С щодо направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( далі суд) від 12 серпня 2021 року скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду та разом з іншими матеріалами повернуто заявникові.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 січня 2022 року ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2021 року у цій справі скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.02.2022 року справу передано в провадження судді Скользнєвої Н.Г.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 8 лютого 2022 року справу за скаргою ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначеного до розгляду по суті ( а.с.70-71).

В обгрунтування заявлених вимог, заявником зазначено, що в провадженні Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі ПС МУ МЮ (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження № 59254657, по примусовому виконанню виконавчого мста № 331/7167/17 виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя від 21.05.2019 року, про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 основного боргу - у розмірі 9000,00 доларів США, 3% річних - у розмірі 1261,17 доларів США, а також понесені судові витрати у вигляді професійно-правничої допомоги у розмірі 6400,00 грн. та 2733,75 грн. судового збору, а всього 10 261,17 доларів США та 9133,75 грн..

Станом на день звернення до суду з цією скаргою жодних ефективних дій державний виконавець не здійснив своєчасно.

07.10.2020 p. він, як стягувач у виконавчому провадженні звернувся до державного виконавця із клопотанням про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа.

З огляду на бездіяльність державного виконавця, 11.11.2020 р. ним було направлено на ім`я начальника Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі ПС МУ МЮ (м.Дніпро) скаргу на бездіяльність державного виконавця щодо виконання вказаного клопотання.

Після цього, 23.11.2020 р. Шевченківським судом м.Запоріжжя було зареєстровано подання державного виконавця про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них судовим рішенням.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2020 р. було відмовлено у задоволенні подання, через: неякісне змістовне наповнення подання ; ігнорування державним виконавцем викликів до суду та надання суду доказів в обґрунтування підстав застосування до боржника обмеження на виїзд, за кордон (що вбачається із змісту ухвали суду від 18.12.2020 p.).

Зазначені обставини свідчать про неналежне виконання посадових обов`язків з боку державного виконавця, грубе порушення прав і законних інтересів стягувача ОСОБА_1

25.01.2021р. також чергове подання державного виконавця було залишено без задоволення, через неналежне його представлення у суді, а також не подання доказів, що обґрунтовують це подання.

20.05.2021 р. представником стягувача вчергове було подано клопотання до державного виконавця про підготовку якісного за змістом, обґрунтованого і підтвердженого документально подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа.

Станом на день звернення до суду з цією скаргою вказане клопотання залишається проігнорованим, чим, як на думку заявника, державний виконавець здійснює тривале порушення прав і законних інтересів стягувача по виконавчому провадженню.

Як на правові підстави заявлених вимог заявник посилається на вимоги ЦПК України та Закон України «Про виконавче провадження».

В липні 2022 року представник заявника адвокат Бізденежний С.Р. звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника заявника ( а.с.102).

02 грудня 2022 року від державного виконавця Радченко В.С. до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі; вимоги, викладені в скарзі, просить залишити без задоволення.

Заінтересована особа боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причину неявки суд не повідомив.

Суд, ознайомившись з доводами заявника, перевіривши їх матеріалами справи, приходить до такого.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі ПС МУ МЮ (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження № 59254657, по примусовому виконанню виконавчого мста № 331/7167/17 виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя від 21.05.2019 року, про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 основного боргу - у розмірі 9000,00 доларів США, 3% річних - у розмірі 1261,17 доларів США, а також понесені судові витрати у вигляді професійно-правничої допомоги у розмірі 6400,00 грн. та 2733,75 грн. судового збору, а всього 10 261,17 доларів США та 9133,75 грн.

Станом на день звернення до суду з цією скаргою жодних ефективних дій державний виконавець не здійснив своєчасно.

07.10.2020 p. ОСОБА_1 , як стягувач у виконавчому провадженні, звернувся до державного виконавця із клопотанням про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа.

З огляду на бездіяльність державного виконавця, 11.11.2020 р. ним було направлено на ім`я начальника Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі ПС МУ МЮ (м.Дніпро) скаргу на бездіяльність державного виконавця щодо виконання вказаного клопотання.

Після цього, 23.11.2020 р. Шевченківським судом м. Запоріжжя було зареєстровано подання державного виконавця про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, покладені на них судовим рішенням.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.12.2020 р. було відмовлено у задоволенні подання, через: неякісне змістовне наповнення подання ; ігнорування державним виконавцем викликів до суду та надання суду доказів в обґрунтування підстав застосування до боржника обмеження на виїзд, за кордон, що вбачається із змісту ухвали суду від 18.12.2020 p.

Зазначені обставини свідчать про неналежне виконання посадових обов`язків з боку державного виконавця, грубе порушення прав і законних інтересів стягувача ОСОБА_1

25.01.2021р. також чергове подання державного виконавця було залишено без задоволення, через неналежне його представлення у суді, а також не подання доказів, що обґрунтовують це подання.

20.05.2021 р. представником стягувача вчергове було подано клопотання до державного виконавця про підготовку якісного за змістом, обґрунтованого і підтвердженого документально подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа.

З моменту відкриття виконавчого провадження й до теперішнього часу ОСОБА_2 (як боржником по виконавчому провадженню) не вчинено жодних дій на виконання судового рішення, також всупереч ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» не подано державному виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; не з`явлення за викликами державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» - боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з відповіді Пенсійного фонду України інформація та Державної фіскальної служби України встановлено щодо останнього місця роботи та отримання боржником пенсії відсутня, також, в боржника відсутні відкриті рахунки в фінансових установах. Крім цього, рухомого чи об`єктів нерухомого майна за боржником не зареєстровано.

З моменту ухвалення судового рішення, а також видачі виконавчого листа, ОСОБА_2 (як боржником по виконавчому провадженню) не вжито жодних заходів з метою виконання рішення суду.

Відповідно до матеріалів справи місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» обов`язок реєстрації свого актуального місця проживання покладено на саму особу. Відповідно до ч.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» - сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Матеріали виконавчого провадження містять повідомлення Державної міграційної служби України від 11.09.2019 р. про те, що боржник ОСОБА_2 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 22.10.2012 р. органом видачі 2301. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що ОСОБА_2 має паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області від 22.03.1997 р..

Підставою для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 (як боржника по виконавчому провадженню), без вилучення паспортного документа є наявність ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Згідно п.8 ст.19 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" на Державну прикордонну службу покладається, крім іншого, запобігання та недопущення виїзду з України осіб, яких тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон.

Тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон здійснюється судом.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.

Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно зі ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, адже пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Закон України від 21.01.1994 року "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з ч.2, .ч. 4 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Крім того, слід зазначити, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання, покладеного на нього рішенням суду зобов`язання.

Окрім цього, виходячи зі ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 року права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язання вказаного вище, права стягувача залишаються порушеними, у зв`язку з чим боржника слід тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта до сплати відповідної заборгованості.

Станом на момент подання цієї скарги до суду 11.08.2021 р. на офіційному сайті Судової влади (посилання: https://court.gov.ua/fair/) відсутня інформація щодо реєстрації будь-яких клопотань/подань державного виконавця в межах виконання рішення суду стосовно боржника.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На момент подання до суду скарги від 11.08.2021 р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі ПС МУ МЮ (м.Дніпро) по виконавчому провадженню була ОСОБА_3 , що підтверджується виконавчими документами, які містить виконавче провадження.

У відповідності до положень статті 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, який, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з статтями 447-448 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що державний виконавець Радченко В.С., під час виконання в період з червня 2021 р. по серпень 2021 р. (включно) вищевказаного виконавчого документа, не дотрималась вимог Закону України «Про виконавче провадження» щодо ефективного та своєчасного здійснення виконавчих дій, та не вжила всіх необхідних заходів для примусового виконання, а саме, не направила належним чином складеного подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, безпідставно протягом тривалого часу не розглядала письмове клопотання представника стягувача адвоката Бізденежного С.Р., не направила до суду таке подання.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги щодо визнання незаконною бездіяльність державного виконавця Радченко В.С., яка полягає у нездійсненні розгляду клопотання стягувача від 20.05.2021 p., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, належного складання і обґрунтування такого подання, не направлення його до суду, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про стягнення з Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного МРУ МЮ (м. Дніпро) на користь скаржника витрат на правову допомогу суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судові витрати складаються також з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

На підтвердження понесених витрат заявницею надано договір про надання правничої допомоги №1 від 15.01.2020 р., укладеного між скаржником та адвокатом Бізденежним С.Р., відповідно до якого (п.5.3) вартість однієї години роботи Виконавця за цим договором, може складати не більше 1000 грн. 00 коп.. Оплата послуг за цим договором здійснюється не пізніше 60 банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, який слугує підтвердженням надання належної якості послуг Замовнику відповідно до Договору про надання правової допомоги, яке може здійснюватися як усно так і письмово(п.5.1).

Також надано: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої допомоги, Акт наданих послуг №1 від 30.11.2022 р. до вищевказаного договору від 15.01.2020 р., в якому зазначено, що загальна вартість наданих послуг складає 3000,00 грн..

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Також при поданні апеляційної скарги на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2021 р. по цій справі, про залишення скарги без розгляду, скаржником було сплачено судовий збір в розмірі 454,00 грн., де Запорізьким апеляційним судом постановою від 26.01.2022 р. апеляційна скарга була задоволена, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Приймаючи до уваги зазначене вище, а також прийняте у цій справі рішення про задоволення скарги, суд приходить до висновку, що з органу державної виконавчої служби на користь заявника необхідно стягнути судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3000,00 грн. та судового збору в розмірі 454,00 грн., що також узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року у справі № 925/1137/19.

Керуючись ст.ст. 137, 260, 353, 354, 451, 452 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 особі представника адвоката Бізденежного Сергія Романовича - задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Радченко В.С., яка полягає в не направленні до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа - незаконною.

Визнати бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Радченко В.С., яка полягає в не розгляді клопотання представника стягувача від 20.05.2021 р. про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа - незаконною.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Радченко В.С. направити до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 3000 грн. (три тисячі п` гривень 00 коп.), а також 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.) компенсації сплати судового збору, а всього 3454,00 грн. (три тисячі чотириста п`ятдесят чотири грн. 00 коп.).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 07 грудня 2022 року.

Суддя: Скользнєва Н.Г.