Провадження № 6/537/1/2022
Справа № 537/5127/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2022 в м. Кременчуці Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Фадєєвої С.О. за участю секретаря судових засідань Супруненко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці подання старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Целіна Я. звернулася до суду із поданням, де, з урахуванням уточнень, просить визначити частку майна, що належить ОСОБА_1 у спільному сумісному майні, а саме в квартирі АДРЕСА_1 .

На обґрунтування подання зазначила, що на виконанні у Крюківському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 63522749 з примусового виконання постанови № 537/5127/19, виданої 10.09.2020 Крюківським районним судом м. Кременчука про конфіскацію ј частини належного обвинуваченому ОСОБА_1 майна . 06.11.2020 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. В ході проведення виконавчих дій здійснено перевірку майнового стану боржника в результаті якої встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло боржнику належить квартира на праві спільної сумісної власності за адресою: АДРЕСА_2 . Співвласникам квартири є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Вказала, що обвинувачений ОСОБА_1 відбуває покарання у ДУ «Крижопільській випарний центр (№ 113)». За вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.07.2020 відносно ОСОБА_1 підлягає конфіскації ј частина належного обвинуваченому майна в дохід держави, а реалізації без виділення частки боржника у спільній сумісній власності майна є неможливою. З урахуванням вищевикладеного просив подання задовольнити.

Представник Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився , направив на адресу суду клопотання про розгляду справи у його відсутність та при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність та заперечувала проти задоволення подання державного виконавця.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників процесу.

У зв`язку з неявкою учасників процесу в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши подання та докази, надані в його обґрунтування, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.07.2020, який набрав законної сили, затверджено угоду від 07 липня 2020 року по кримінальному провадженню № 0001646 від 10.09 2019 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Ібрагімовою В.М., якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, і обвинуваченим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст. 307 ч.1, ст.307 ч.2, ст.311 ч.2, ст.313 ч.1 КК України, та призначено узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст. 307 КК України з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 4 років обмеження волі; за ч. 2 ст.307 КК України з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 5 років обмеження волі з конфіскацією ј належного обвинуваченому майна; за ч. 2 ст. 311 КК України з застосуванням ч.1 ст.69КК України у виді 3 років обмеження волі; за ч. 1 ст. 313 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_1 остаточно цим вироком визначено покарання у вигляді 5 років обмеження волі з конфіскацією 1/4 належного обвинуваченому майна.

Згідно ч.3 ст. 535 КПК України у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Виконавчий лист про конфіскацію в прибуток держави ј частини майна обвинуваченого ОСОБА_1 направлено на виконання до Крюківського ВДВС у м. Кременчук Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Постановою ст.. державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Целіної Я. від 06.11.2020 відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом.

Як встановлено державним виконавцем та підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_1 належить право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Частку боржника в цьому майні не визначено. При цьому співвласник майна, ОСОБА_3 , заперечувала проти задоволення даного подання, посилаючись в тому числі на те, що у квартирі проживають малолітні діти.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ст.. 62 цього Закону виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20), колегія суддів зазначила, що під час розгляду подання державного чи приватного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не можуть застосовуватися норми, які регулюють позовне провадження. Отже, розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 ЦПК України) не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 ЦПК України) підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. У цьому разі відповідно до статті 338 Господарського процесуального кодексу України подання державного чи приватного виконавця розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від суб`єктного складу боржника та інших співвласників майна. Натомість за наявності спору про право стаття 335 Господарського процесуального кодексу України (аналогія статті 443 ЦПК України) не підлягає застосуванню.

З таким висновком погодилася Велика Палата Верховного Суду і в справі № 2-591/11, розглядаючи подання Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами (постанова від 08.06.2022). У цій справі суд зазначив, що практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів. На досягнення цієї мети спрямовані правила процесуального закону, що регламентують позовне провадження. Розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право. Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право та роз`яснила, уточнивши свій висновок, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний, водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

В даній справі присутній спір про право, оскільки заінтересована особа, ОСОБА_3 , заперечувала проти задоволення даного подання.

Велика Палата Верховного Суду у згаданій вище справі № 2-591/11 також вказала, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає. За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності). Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності. При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні свідчить про наявність матеріального спору, який не може бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.

Отже, в разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, як у даній справі, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому суд роз`яснює, що позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Керуючись ст.294 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання старшого державного виконавця Крюківського відділу державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення її повного тексту.

Суддя: С.О.Фадєєва

Повний текст ухвали складено 08.12.2022