Справа № 132/334/22
Ухвала

Іменем України

08 червня 2022 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі судового засідання ГОРДІЄНКО А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Калинівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про заміну стягувача його правонаступником,

ВСТАНОВИВ:

02.02.2022р. АТ «Альфа-Банк» звернулося до Калинівського районного суду Вінницької області із заявою про заміну стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - АТ «Альфа-Банк», в цивільній справі № 2-630/10р. за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заява мотивована тим, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08.07.2010р. у справі № 2-630/10р., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 05.07.2010 року, договором поруки №125253 від 05.07.2010 року у розмірі 58342,72 Швейцарських франків, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ складає 454406грн.60коп., пеню у розмірі 8840грн.25коп., неустойку у розмірі 500грн.00коп., а всього 463746грн.85коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 05.07.2010р. у розмірі 1051грн.54коп., пеню у розмірі 96грн.68коп., неустойку у розмірі 500грн.00коп., а всього 1648грн.22коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» державне мито у розмірі 1700грн.00коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн.00коп. Згідно ухвал Калинівського районного суду Вінницької області від 24.09.2013р. у справі № 132/3227/13-ц, та від 26.11.2013р. у справі №132/3980/13-ц, замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк», у виконавчих провадженнях № 38862736 від 15.07.2013р., та № 29656241 від 14.11.2013р., по справі № 2-630/10 про стягнення кредитної заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 09.12.2019р. ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» уклали Договір № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а АТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги, зокрема за кредитним договором №0 від 05.07.2010 року, договором поруки № 125253 від 05.07.2010 року, та кредитним договором № 0 від 05.07.2010р. Отже, АТ «Альфа Банк» набуло право грошової вимоги відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду даної справи. АТ «Альфа Банк» у прохальній частині поданої заяви про заміну стягувача його правонаступником, просить її розглянути за відсутності його представника.

Оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду даного процесуального питання, суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність на підставі доказів, наявних у матеріалах справи.

При цьому, суд враховує, що у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд, дослідивши матеріали заяви, у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом достеменно встановлено, що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 08.07.2010р. у справі № 2-630/10р., стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 05.07.2010 року, договором поруки № 125253 від 05.07.2010 року у розмірі 58342,72 Швейцарських франків, що в еквіваленті на національну валюту за курсом НБУ складає 454406грн.60коп., пеню у розмірі 8840грн.25коп., неустойку у розмірі 500грн.00коп., а всього 463746грн.85коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 05.07.2010р. у розмірі 1051грн.54коп., пеню у розмірі 96грн.68коп., неустойку у розмірі 500грн.00коп., а всього 1648грн.22коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АКІБ «УкрСиббанк» державне мито у розмірі 1700грн.00коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн.00коп.

Відповідно до ухвал Калинівського районного суду Вінницької області від 24.09.2013р. у справі № 132/3227/13-ц, та від 26.11.2013р. у справі № 132/3980/13-ц, замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ПАТ «Дельта Банк», у виконавчих провадженнях №38862736 від 15.07.2013р., та № 29656241 від 14.11.2013р., по справі № 2-630/10 про стягнення кредитної заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

09.12.2019р. між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа-Банк» був укладений Договір № 2098/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а АТ «Альфа-Банк» набуло право вимоги, зокрема за кредитним договором №0 від 05.07.2010 року, договором поруки № 125253 від 05.07.2010 року, та кредитним договором № 0 від 05.07.2010р. Отже, АТ «Альфа Банк» набуло право грошової вимоги відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), однак згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заміна кредитора у зобов`язанні відповідно до положень ст.512 ЦК України відбувається шляхом: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно із ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд за заявою сторони, заінтересованої особи, державного або приватного виконавця замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 та підтверджено позицією Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 та від 15 травня 2019 у справі № 370/2464/17.

З огляду на вищевикладене, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Також слід зазначити, що норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду. Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…».

За вказаних обставин звернення правонаступника із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява АТ «Альфа-Банк» про заміну стягувача його правонаступником є обґрунтованою та доведеною й підлягає задоволенню.

Керуючись ст.442 ЦПК України, ст.ст. 11, 512, 514 ЦК України, ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Калинівський районний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про заміну стягувача його правонаступником задовольнити.

Замінити стягувача з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. В.Васильківська, буд. № 100), в цивільній справі № 2-630/10р. за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати учасникам справи для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя