КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1379/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою з доповненнями до неї адвоката Рябець Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року у складі судді Пономаренко Н.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту батьківства та визнання спадкоємцем першої черги,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_2 у суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про встановлення факту кровної спорідненості із померлою особою.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є біологічним батьком позивача, ОСОБА_2 , про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис № 640.

Першою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 48/2019.

13 березня 2019 року позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Ознайомившись із переліком документів наданих ОСОБА_4 , державним нотаріусом Сердцевич О.В. було рекомендовано звернутися до суду за для встановлення факту кровної спорідненості із спадкодавцем. Окрім позивача, заяви про прийняття спадщини подали мати спадкодавця, ОСОБА_3 та його брат ОСОБА_1 . Останні не визнають позивача сином померлого ОСОБА_1 , відтак, існує спір про право, а тому позивач звертається до суду із даним позовом в порядку позовного провадження та, вважає, такий спір не може бути вирішеним в порядку окремого провадження.

Крім того позивач зазначає, що ОСОБА_5 , мати позивача та ОСОБА_1 його батько мали близькі стосунки та планували створити сім`ю. Однак, спільне життя у них не склалося, тому офіційно шлюб між ними зареєстрований не був, у зв`язку з чим в свідоцтві про народження позивача батьком був записаний ОСОБА_6 : за прізвищем матері та за іменем та по-батькові біологічного батька. Не зважаючи на те, що ОСОБА_1 не був в Свідоцтві про народження записаний батьком позивача, останній завжди визнавав його, піклувався про нього та брав активну участь у житті сина, як в дитинстві так і в дорослому житті, виконував свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина, у матері позивача не було необхідності звертатись до суду із позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів із останнього.

Також зазначено, що ОСОБА_1 завжди проводив із сином дозвілля та передавав йому свої знання, дане підтверджується фотознімками на яких батько вчить сина рибалити, стріляти із рушниці, плавати на байдарці, тощо. Окрім цього, про те, що батько визнавав сина та мав до останнього батьківські почуття, свідчать фотознімки зроблені в домашній обстановці в колі близьких та рідних людей.

У зв`язку із викладеним та з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив суд: встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 є біологічним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання останнього спадкоємцем першої черги за законом після ОСОБА_1 . Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року з урахуванням ухвали того ж суду від 10 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї адвокат Рябець Н.М. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Вказано, що у даній справі взагалі не було спору про право, а була тільки вимога про встановлення факту, який має юридичне значення, і яка повинна була розглядатися за правилами окремого, а не позовного провадження.

Зазначено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства, разом з тим, жодного такого доказу у суду при розгляді справи не було. Тому є незрозумілим на яку норму матеріального права суд може посилатися в мотивувальній частині рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Северин Я.В. в інтересах ОСОБА_2 просить рішення районного суду залишити в силі, а апеляційну скаргу, яка ґрунтується на припущеннях, та в якій відсутні обґрунтовані доводи, щодо допущених судом порушень норм матеріального та процесуального права залишити без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та його представника Рябець Н.М. , які просили апеляційну скаргу задовольнити, позивача та його представника, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час якого, судом повідомлялися належним чином, від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Боярським РИК Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 154.

Батьками ОСОБА_4 значаться: батько - ОСОБА_6 мати - ОСОБА_5 (а.с. 8 т.1).

Встановлено, що покійний ОСОБА_1 та відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є матір`ю та рідними братами.

15.01.2019 Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 63607144 після смерті ОСОБА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54742903 від 15.01.2019 (а.с 12 т.1).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Згідно із статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою.

Стаття 57 КпШС України передбачає, що діти, походження яких встановлено, зокрема, за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі.

Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатись в порядку позовного провадження.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Згідно зі статтею 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

З пояснень допитаної судом ОСОБА_8 , яка є матір`ю позивача, убачається, що з початку 1989 року вони з покійним ОСОБА_1 зустрічалися, а з через пів року, стали проживати разом у м. Боярка, у них були сімейні відносини. Після народження сина ОСОБА_2 вони прожили разом з півроку, але потім сім'я розпалася й з сином вони переїхали на інше місце проживання. У сина з померлим ОСОБА_1 були хороші стосунки, як батька і сина. Матеріальну допомогу на утримання сина померлий надавав добровільно, купував необхідні речі, організовував дозвілля.

Аналогічні показання містяться у поясненнях допитаного судом у якості свідка ОСОБА_10 , яка уточнила, що покійний ОСОБА_1 є хрещеним батьком її сина й разом з матір`ю позивача вони проживали у АДРЕСА_1 , де вона їх відвідувала. Між тим, після спільного нетривалого проживання батьків позивача, через погіршення відносин, їх сім`я розпалася, проте померлий піклувався про дитину, повідомляв родичів, що має сина, проводив з ним дозвілля, добровільно утримував.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09.01.2019 на бланку серії НОМЕР_1 , актовий запис № 640 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13 т.1).

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав у основу рішення показання зазначених свідків, остільки є послідовними, узгодженими, відповідають іншим доказам та матеріалам справи, а саме з фотографіями, які містяться на цифровому носії CD-R-диску (а.с.25 т.1).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про критичну оцінку показань свідка ОСОБА_1 , остільки він є відповідачем у справі й зацікавлений у розгляді справи не на користь позивача, а свідку ОСОБА_3 інформація щодо обставин справи відома не була.

Відповідно до даних, які міститься у листі № 01/1386 від 14.06.2019 Київського міського бюро судово-медичної експертизи, через гнильні зміни трупа гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не можливо встановити причини смерті, тому не було проведено збір біоматеріалу для судово-біологічного дослідження з підстав недоцільності (а. с. 21 т.1).

Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до справи, 01.07.2019 представником позивача адвокат Северин Я.В. звернулася з запитом щодо можливості проведення Державним науково-дослідним експертно-кримінальністичним центром МВС України генетичного аналізу ДНК на встановлення кровної спорідненості непрямим методом, тобто встановлення батьківства шляхом участі у дослідженні інших кровних родичів ймовірного батька (а.с. 23 т.1).

У відповідь на вказаний запит, листом від 11.07.2019 № 19/10/1-1542/49-аз було повідомлено, що у ДНДЕКЦ проводяться судові молекулярно-генетичні експертизи (експерті дослідження) щодо встановлення біологічної спорідненої по батьківській лінії. Таке дослідження проводиться за умови, що дитина чоловічої статі. У такому випадку проводиться дослідження У-хромосом, яка успадковується виключено по чоловічій лінії і є однаковою у всіх родичів чоловічої статі по батьківській лінії (а.с. 24 т.1).

Встановлено, що з урахуванням можливості проведення експертизи на предмет встановлення батьківства шляхом участі у дослідженні кровного родича померлого ОСОБА_1 , його рідного брата - відповідача ОСОБА_1 , під час розгляду справи районним судом адвокатом Северин Я.В. в інтересах ОСОБА_2 було заявлено клопотання про призначення по справі судової молекулярно-генетичної експертизи (а.с.98 т.1).

Між тим, у запереченні на клопотання ОСОБА_1 указував на недоцільність призначення такої експертизи, а також зазначав, що надання ним біоматеріалу для проведення генетичного тесту призведе до порушення його прав, а рішення про відібрання у нього зразків для ДНК-аналізу буде розцінено як втручання у його право на повагу до приватного життя, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод (а.с.197-200 т.1 ).

З огляду на категоричні заперечення ОСОБА_1 щодо відібрання у нього біологічних зразків, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2020 у задоволенні клопотання відмовлено (а.с.218 т.1).

Під час розгляду справи апеляційним судом також роз`яснено право заявити клопотання про призначення по справі молекулярно-генетичної експертизи, проте відповідач ОСОБА_1 категорично заперечував проти такої експертизи та пояснив, що у випадку її призначення судом, він не надасть свій біологічний матеріал для дослідження, мотивуючи це втручанням у право на повагу до його приватного життя.

Між тим, ці доводи з урахуванням предмету спору, не містять належного правового обґрунтування й у розумінні положень ст.109 ЦПК України розцінюються колегією суддів як такі, що спрямовані на приховання наявності факту батьківства щодо ОСОБА_2 саме померлого ОСОБА_1 .

Отже, у матеріалах справи наявні докази, які свідчать, що позивач визнавав своє батьківство, займався вихованням позивача, турбувався та утримував його матеріально.

За встановлених обставин, правильними є висновок районного суду щодо доведеності позовної вимоги про встановлення факту батьківства.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів визнає необґрунтованими, такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність у справі доказів на підтвердження того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо задоволення вимоги про визнання позивача спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_1 , колегія суддів вважає зазначити наступне.

Так, судом апеляційної інстанції визнано обґрунтованим висновок районного суду про задоволення позовної вимоги про встановлення факту батьківства ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України).

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи наведене, районний судом обґрунтовано дійшов висновку про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повно та всебічно розглянувши справу, надавши доводам учасників справи правову оцінку, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, районний суд дійшов законного висновку про наявність правових підстав до задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду з огляду на відсутність правових підстав до їх задоволення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення поданої по справі апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Рябець Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено17 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: