Дата документу 07.06.2022 Справа № 334/1802/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1802/21
Провадження №22-ц/807/989/22
Головуючий в 1-й інстанції - Коломаренко К.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарІльїна Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2021 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 26 листопада 2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 590053,16 грн. за кредитним договором №ZPO1GK від 05.10.2018 року, яка складається з наступного 502510,53 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 87542,63 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовані наступним - 05.10.2018 АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPO1GK, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 625761,50 грн на термін до 05.10.2028, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому Кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за кредитним договором не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.01.2021 має заборгованість 590053,16 грн, яка складається з 502 510,53 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 87 542,63 грн - заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту, які позивач просив стягнути з відповідача з урахуванням судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2021 року, позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, адреса знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) - 4 482,99 грн - простроченої заборгованості за наданим кредитом, 82 861, 38 грн - заборгованості за простроченими процентами, а всього стягнути 87 344 грн. 37 коп. (вісімдесят сім тисяч триста сорок чотири гривні 37 копійок) заборгованості за договором про іпотечний кредит № ZPO1GK від 05.10.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (, адреса знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) - судовий збір в розмірі 1 310 грн. 17 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ненаправлення повідомлення про дострокове повернення кредиту не свідчить про відсутність порушеного права позивача, та не вказує на неможливість судового захисту.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору про іпотечний кредит №ZPO1GK від 05.10.2018 року, між АТ КБ "ПриватБанк" (як Кредитором) та ОСОБА_1 (як Позичальником) укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до якого АТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 625 761, 50 грн у вигляді невідновлювальної кредитної лінії для придбання об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 з кінцевим строком повернення не пізніше 05.10.2028, із сплатою процентної ставки 19,9 % річних (а.с. 5-9).

Згідно п. 2.3 Договору позичальник зобов`язується до 05 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього Договору місяця, здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки за користування кредитом ануїтетними платежами в розмірі, зазначеному відповідно до Графіку погашення Кредиту.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також виписок по здійсненим платежам за кредитом, відповідачем було допущено порушення виконання умов договору в частині своєчасності та повноти здійснення платежів відповідно до умов договору та графіку платежів.

Згідно з п. 5.2.4 Договору Кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадках: прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 3 (три) місяці.

При цьому, згідно п. 6.3 Договору виконання Позичальником вимоги Кредитора щодо повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4 цього Договору повинно бути здійснено Позичальником не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання ним такої вимоги, а згідно п. 8.3 Договору будь-які повідомлення, які направляються Позичальнику в рамках цього Договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу Позичальника, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього Договору.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції з урахуванням правової позиції викладеної у постанові ВП ВС від 26.05.2020р. у справі № 638/13683/15ц., виходив з того, що оскільки порушення строків повернення частини кредиту та сплати відсотків більш як на три місяці з боку відповідача відбулось, що підтверджується даними, які викладені у розрахунку заборгованості за основним боргом та процентами, виписками по платежам, позивач мав право на дострокове повернення кредиту, але за умов дотримання узгодженого сторонами порядку набуття такого права, а саме, повідомлення споживача у письмовій формі про затримку сплати частини споживчого кредиту та/або процентів із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені, а також у разі неусунення споживачем порушень у 60-денний строк з дня отримання вимоги. Наданими позивачем доказами не підтверджується направлення відповідачу такої вимоги, а тому у позивача (як кредитодавця) не виникає права дострокової вимоги до споживача, у зв`язку з чим звернення до суду із позовом щодо дострокового виконання зобов`язання, яке не настало, є передчасним та не може підлягати судовому захисту. Водночас суд дійшов висновку про можливість стягнення простроченої заборгованості та прострочених відсотків, які передбачені Договором, які просить стягнути Банк із відповідача у своїй позовній заяві.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване рішення в рамках дотримання норм матеріального та процесуального права в частині вирішення вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.(п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування" (стаття 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України "Про захист прав споживачів".

Положеннями статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору про іпотечний кредит №ZPO1GK від 05.10.2018 року, між АТ КБ "ПриватБанк" (як Кредитором) та ОСОБА_1 (як Позичальником) укладений договір про іпотечний кредит, відповідно до якого АТ КБ "ПриватБанк" надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 625 761, 50 грн у вигляді невідновлювальної кредитної лінії для придбання об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 з кінцевим строком повернення не пізніше 05.10.2028, із сплатою процентної ставки 19,9 % річних.

Вказаний кредит є споживчим, оскільки наданий з метою придбання нерухомості житлового призначення, відповідно до його умов.

Згідно з п. 5.2.4 Договору Кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або за Іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадках: прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад 3 (три) місяці.

При цьому, згідно п. 6.3 Договору виконання Позичальником вимоги Кредитора щодо повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до п. 5.2.4 цього Договору повинно бути здійснено Позичальником не пізніше 60 (шістдесяти) календарних днів з дати отримання ним такої вимоги, а згідно п. 8.3 Договору будь-які повідомлення, які направляються Позичальнику в рамках цього Договору, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу Позичальника, окрім випадків, що передбачені окремими положеннями цього Договору.

Наданими позивачем доказами не підтверджується направлення відповідачу вказаної вимоги.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України "Про захист прав споживачів" в редакції до 2017 року,заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: "суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту".

Отже, суд першої інстанції правомірно застосував положення Закону України "Про споживче кредитування", оскільки встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, після 10 червня 2017 року врегульовано вказаним законодавчим актом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Ураховуючи, що право кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 09 червня 2022 року.

Судді: С. В. Кухар

О.В. Крилова

О.З. Поляков