ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/297/21 Номер провадження 22-ц/814/1246/22Головуючий у 1-й інстанції Болибок Є.А. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.,

при секретарі Таценко Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями.

Позов обґрунтовано тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 1997 року, який рішенням суду від 09 вересня 2014 року було розірвано, з якого встановлено що з 2009 року шлюбні відносини між ними були припинені. Під час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі ними на підставі Договору купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями і господарчими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу був оформлений на ім`я ОСОБА_1 . Вищевказаний договір 02 лютого 2008 року був зареєстрований у КП «Дергачівське міжрайонне БТІ». У будинку зареєстровані він, ОСОБА_1 та їх доросла донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказав, що на час купівлі будинку він постійно працював, колишня дружина не працювала, займалася веденням домашнього господарства і вихованням маленької на той час дитини. Ще до придбання житлового будинку вони продали будинок в АДРЕСА_2 , а решту грошей позичили. До цього часу вони з відповідачем не займалися вирішенням питання про поділ подружнього майна, у тому числі і житлового будинку, усі їх речі, придбані під час шлюбу, а також деякі його особисті речі (одяг, будівельні інструменти, книги) знаходяться у будинку. Також зазначив про наявність Звіту про незалежну оцінку майна - спірного житлового будинку на 03 грудня 2020 року на предмет визначення його ринкової (оціночної) вартості. Відповідач ніколи і ніяким чином не порушувала його права власності на подружнє майно і не перешкоджала користування ним. Після розірвання шлюбу вони з колишньою дружиною зберегли нормальні людські стосунки, не сперечаються і не роблять один одному ніяких неприємностей, однак відповідач не погоджується мирно поділити будинок і покладається на судове вирішення цього питання.

Просив визнати за ним ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованих в АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 листопада 2021 рокупозов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просить змінити рішення суду першої інстанції задовольнивши позовні вимоги частково шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на ј спірного домоволодіння.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. а саме не врахував, що у власності позивача наявне інше спільне майно подружжя, а саме автомобіль. Крім того у продовж всіх цих років позивач не виплачував ОСОБА_1 частку доходу від їх спільної підприємницької діяльності. Також зазначає, що більше ніж 11 років вона утримувала будинок самостійно та проводила необхідні ремонті роботи. Тоді як позивач коштів на утримання сім`ї та потреби дочки, сплату комунальних послуг чи ремонтні роботи з 2009 року не надавав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 Куйбишевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька 12 вересня 1997 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 381, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_1 .

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого 18 грудня 2007 року приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Арнаутовою Т.А., ОСОБА_1 прийняла у власність житловий будинкок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09 вересня 2014 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 12 вересня 1997 року Куйбишевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, за актовим записом № 381 - розірвано.

Відповідно до довідки від 09 листопада 2020 року, виданої Солоницівським селищним головою, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі Звіту про незалежну оцінку майна від 03 грудня 2020 року вбачається, що ринкова (оціночна) вартість житлового будинка за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1 001 500,00 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України).

Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 71 СК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами 2 та 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зміст статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

За загальним правилом указане майно належить сторонам саме на праві спільної сумісної власності в рівних частках за умови неспростування одним із подружжя презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не заперечувався факт придбання спірного домоволодіння в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

При цьому, відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 зазначала, що вважає за доцільне задовольнити позов частково з огляду на те, що після припинення їх спільного проживання нею здійснювалися ремонтні роботи в спірному домоволодінні.

Досліджуючи дану обставину колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано доказів істотного збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Також суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , щодо приховування позивачем спільного майна подружжя та про невиплату їй частини прибутку отриманого позивачем як фізичною-особою підприємцем, який здійснював підприємницьку діяльність шляхом використання майна придбаного за кошти подружжя, оскільки дані обставини не є предметом позову. У свою чергу відповідач не зверталася з зустріним позовом до ОСОБА_2 щодо поділу майна подружжя в зазначеній частині.

При цьому, звернення позивача з вимогою про поділ домоволодіння не позбавляє ОСОБА_1 звернутися з позовом про поділ іншого майна подружжя.

Крім того, не є підставою для зменшення частки на спільне майно твердження відповідача про те, що позивач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини враховуючи, що дані обставини не підтверджуються матеріалами справи. При цьому встановлено, що на момент виникнення спору їх спільна дочка є повнолітньою, дієздатною особою.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що спірне майно, а саме житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності сторін, відтак може бути поділено між сторонами в судовому порядку на засадах рівності часток кожного із сторін.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Не є підставою для скасування рішення суду посилання ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не були допитані свідки відповідно до її клопотань, оскільки відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, якою саме інформацію володіють свідки та доказом яких обставин вона є.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 червня 2022 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

Л.М. Хіль