Провадження № 2/369/763/22
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Волчка А.Я.,

при секретарі судового засідання Миголь А.А.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником земельної ділянки, за кадастровим номером 322248590:01:044:5018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після набуття права власності на вищевказану земельну ділянку, позивач розпочав будівництво житлового будинку.

11.09.2018 року позивач зареєстрував право власності на збудований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно кадастрового плану земельної ділянки за кадастровим номером, власником суміжної земельної ділянки від точки А до точки Б за кадастровим номером :044:0018 є ОСОБА_3 , надалі відповідач.

На початку 2018 року відповідач впритул до земельної ділянки позивача розпочав будівництво. В подальшому, як стало відомо, відповідачем було побудовано господарську споруду без будь-якої дозвільної та проектної документації, будівельний паспорт відсутній.

Надалі відповідач встановив паркан, який знаходиться на земельній ділянці позивача, про що стало відомо під час проведення геодезії земельної ділянки позивача за допомогою вимірювальної техніки. Винесення точок в натурі в бік ділянки відповідача становив 1,45м. та 1,60м., що порушує право позивача володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Після того, як відповідач з порушенням будівельних норм, побудував самочинну забудову площею близько 50 кв.м., та саме в цій будові почав займатися розведенням та вирощуванням свиней та птиці у великих масштабах, тим самим розпочав не зареєстровану підприємницьку діяльність, влаштувавши у себе мале фермерське господарство.

З 2019 року, внаслідок такої діяльності, по утриманню та забою свиней, на території присадибних земельних ділянок позивача та інших суміжних власників земельних ділянок стоїть постійний нестерпний сморід, чути крики тварин, з`явилися мухи та щурі.

Актом комісійного обстеження в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району від 16.10.2019 року, було встановлено наступне, в результаті обстеження в АДРЕСА_2 , розташований житловий будинок з господарськими спорудами, на території наявна цегляна споруда площею 50 кв.м. для утримання домашньої худоби. На час перевірки утримується 35 свиней різного віку. Кількість утримуваного поголів`я свідчить про віднесення даного господарства до групи малих сільськогосподарських підприємств та потребує згоди для розміщення на території села.

З слів власника продукти життєдіяльності збираються у вигрібну яму споруджену із бетонних кілець із забетонованим дном. Відстань від даної господарської будівлі до найближчої житлової забудови складає близько 2 метрів, чим порушено вимоги Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 № 173.

Крім того, на території подвір`я утримується в загоні відкритого типу близько 70 голів домашньої птиці (качок), що відносить домашнє господарство до категорії малих птахофабрик. Відстань від загону до вікон найближчої житлової забудови також близько 2-х метрів.

Комісія надала висновок в якому зобов`язала відповідача, при утриманні худоби та птиці дотримуватись вимог чинного законодавства Закону України « Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 року не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та додержуватись правил добросусідства, а також забезпечити виконання вимог державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06.1996 № 173.

12.11.2019 року, внаслідок невиконання відповідачем припису Держпродспоживчслужби, останнім було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення.

13.11.2020 року, чоловіком відповідача, ОСОБА_4 , було сплачено штраф в розмірі 119 грн. по постанові про накладення адміністративного стягнення №002 від 12.11.2019 року.

На даний час відповідач вказані порушення не усунув, на законні вимоги позивача стосовно приведення у відповідність до цільового призначення земельної ділянки не реагує, встановлений паркан не переносить, діяльність малої ферми не зупиняє, побудовану господарську споруду від межі не демонтує.

Тому позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 - земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та має кадастровий номер :01:044:5018, зобов`язавши ОСОБА_3 за власний рахунок демонтувати, господарську будівлю, площею біля 50 кв.м., яка розташована на присадибній ділянці за кадастровим номером :01:044:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 , за власний рахунок демонтувати паркан з належної ОСОБА_1 на підставі права власності земельної ділянки, кадастровий номер № :01:044:5018, яку розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити ОСОБА_3 утримання та подвірний забій свиней, як на присадибній ділянці так і у господарській будівлі площею біля 50 кв.м., яка розташована на присадибній ділянці за кадастровим номером :01:044:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути витрати з відповідача витрати на правову допомогу.

Сплачений судовий збір покласти на відповідача у справі.

Ухвалою суду від 11.12.2020 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. На виконання положень ч. 1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі.

Відповідачем було подано відзив згідно якого зазначено, що вона 09 травня 2006 року придбала житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами, номер АДРЕСА_2 .

28 листопада 2006 року Відповідач придбала житловий будинок, з надвірними будівлями та спорудами, номер АДРЕСА_2 , який межує з будинком, розташованим на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Паркан між земельними ділянками позивача та відповідача був встановлений попередніми господарями ще за довго до придбання Відповідачем будинку, який знаходиться по АДРЕСА_2 , тому твердження позивача про те, що Відповідач поставив паркан на території Позивача не відповідає дійсності.

Разом з придбанням Відповідачем вищевказаних будинків, до нього перейшли права на земельні ділянки. 06 вересня 2006 року Відповідачем було отримано акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 25 вересня 2007 року Відповідачем було отримано акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0659 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Загальна площа обох ділянок згідно державних актів становить 0,1659 га.

В листопаді 2017 року Позивачем було придбано сусіднє з Відповідачем домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після придбання вказаного домоволодіння, Позивач зі своєї сторони, поряд з огорожею Відповідача, поставив власний паркан, що підтверджується фотокартками, даними Позивачем до позову.

Паркан встановлений на земельній ділянці, яка належить відповідачу, так само, як і будинок АДРЕСА_2 , так, як будинок було побудовано ще у 1990 році на земельній ділянці, яка була виділена першому власнику рішенням виконкому Петропавлівської сільської ради, тобто задовго до отримання позивачем права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок та господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_2 , побудовані з дотриманням державних земельних норм, які діяли на час забудови, з урахуванням меж фактичного використання земельних ділянок Позивачем та Відповідачем.

Спірне господарське приміщення побудоване задовго до будівництва позивачем житлового будинку, що підтверджується фотокартками (копії додаються).

Господарські будівлі та споруди використовуються для ведення підсобного господарства з дотриманням санітарних норм, з урахуванням цільового призначення земельної ділянки та в спосіб, при якому власникам сусідніх ділянок завдається щонайменше незручностей.

Тому відповідач просила відмовити у вимогах позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні позивача та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день. час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 322248590:01:044:5018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1173 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 травня 2006 року відповідач по справі ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 листопада 2006 року відповідач по справі ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0659 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Отже, як підтверджується листом Бучанської сільської ради, земельна ділянка з кадастровим номером :01:044:0015, площею 0,1000 га, знаходиться в приватній власності гр. ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу № 1008 та № 1012 від 19.05.2006 року, що посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 398236 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 54 від 06.09.2006 р., та земельна ділянка з кадастровим номером :01:044:0018, площею 0,0659 га, знаходиться в приватній власності гр.. ОСОБА_3 на підставі рішення 8 сесії V скликання Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 31.05.2007 р. № 241, що посвідчено державним актом на право власності, на земельну ділянку серії ЯД № 931688 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 54 від 25.09.2007 р.

Актом відновлення на місцевості зовнішньої межі двох земельних ділянок та передачу на зберігання межових знаків землевласників від 03 лютого 2021 року, було проведено відновлення на місцевості зовнішньої межі двох земельних ділянок кадастрові № :01:044:0018 та № :01:044:0009 по АДРЕСА_2 . Зазначена межа на місцевості проходить згідно з державним актом.

Відповідно до листа Головного управління Держдгеокадастру у Київській області від 16.08.2021 року № 29-10-0.221-9611/2-21 зазначено, що за інформацією Відділу №3 Управління у Бучанському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Управління) відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру (ДЗК) відомості про земельні ділянки з кадастровими номерами :01:044:0018, :01:044:0015 були перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру у відповідності до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр» в автоматизованому порядку та обліковуються за гр. ОСОБА_3 .

Відповідно до відомостей програмного забезпечення ДЗК, земельна ділянка з кадастровим номером :01:044:5018 була зареєстрована 25.10.2017 за № 3B -017. Відповідно до інформації отриманої 02.11.2017 дана земельна діялка зареєстрована за ОСОБА_1 .

Координати земельної з кадастровим номером :01:044:5018 в ДЗК відповідають координатам, що зазначені в технічній документації із землеустрою.

В ДЗК перетин вищезазначених земельних ділянок відсутній.

Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 19.03.2018 року зазначено що під час виїзду на місце посадовою особою Департаменту було встановлено, що на земельній ділянці відповідача розташовані будівлі та споруди, земельна ділянка огороджена парканом.

Суб`єкт містобудування (власник земельної ділянки) або його представник на об`єкт будівництва були відсутні. Будівельні роботи виконувались, будівельники відсутні, будівельної техніки не було.

У разі виявлення порушень вимог містобудівного законодавства, Департаментом будуть вжито відповідні заходи реагування.

Актом комісійного обстеження в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинеького району, Київської області від 16 жовтня 2019 року, складеного комісією в складі начальника відділу містобудування та архітектури, інженеру Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради, в.о. директора КП «Благоустрій», депутата виборчого округу № 1, зобов`язаногр. ОСОБА_3 , що проживає по АДРЕСА_2 , при утримання худоби та птиці дотримуватись вимог чинного законодавства Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15.05.2003 №742-ІУ. Власник зобов`язаний забезпечувати використання земельної ділянки за цільовим призначенням; не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, та забезпечити виконання вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом МОЗ України від 19.06,1996 № 173 , щодо дотримання відстані від сараю для утримання худоби, загону для утримання птиці до вікон найближчої житлової забудови сусідів.

Згідно акту від 10.12.2019 року що підписаний юрисконсультом КП «Благоустрій», інспектор з благоустрою КП «Благоустрій», гр. ОСОБА_5 , що проживає по АДРЕСА_3 , гр. ОСОБА_6 , що проживає по АДРЕСА_4 , депутатом Боршагівської ОТГ Байда О.Г., зазначається, що територія земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 огороджена металевою сіткою. На ділянці є велика господарська будівля, територія біля якої захаращена порожніми клітками для кролів та іншим побутовим сміттям. Господарська будівля на ділянці розташована на відстані близько 2 метрів від земельної ділянки заявниці та її житлового будинку. На краю ділянки зі сторони АДРЕСА_4 та річки Нивка за огорожею вкопані в землю бетонні кільця для каналізації, з якої іде сморід та наявні на ґрунті потоки рідини з неприємним запахом, яка стікає з цієї каналізації по пагорбу на грунтову дорогу до річки Нивка. Сморід відчувається на відстані 15-20 метрів. Каналізаційний колодязь побудований в безпосередній близькості від берега річки.

Згідно ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені положеннями цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст.91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Відповідно до положень ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.

Із положень ст.319 ЦК України вбачається, що власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону, моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала , за наявності її вини.

Моральна шкода, згідно пункту 2 ч.2 ст. 23 ЦК України, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір моральної шкоди, згідно ч.3 зазначеної статті, визначається судом залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення по справі.

Норми розміщення господарських будівель біля житлового будинку та питних колодязів визначаються в Державних будівельних нормах "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року №44.

Відповідно до п.3.24 вищезазначених норм, у містах і селищах міського типу на присадибних ділянках при дотриманні санітарних протипожежних і будівельних норм можуть бути розміщені господарські будівлі та гаражі, вбудовані у житловий будинок, прибудовані до нього, або у вигляді окремої будівлі.

У відповідності до п. 3-25* ДБН 360-92 Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Згідно п. 3.35 ДБН 360-92 Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, сараї для домашньої худоби треба розміщувати на відстані від житлових будинків відповідно до протипожежних і санітарних норм поодинокі або подвійні не менше 15 м.

Згідно з вимогами Державних будівельних норм № 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» розміри санітарно-захисних зон від сільськогосподарських виробничих об`єктів і комплексів до меж житлової забудови установлюються згідно з нормативами. Малі тваринницькі ферми (фермерські господарства) у селищах міського типу, селах з утриманням великої рогатої худоби або свиней від 10 до 250 голів, овець - до 500 голів, птиці - до 1 000 голів слід розміщувати на відокремлених ділянках з дотриманням розмірів санітарно-захисних зон, наведених у таблиці 4.2 цих норм.

У відповідності до п.6.1.41 ДБН 2.2-12.12.2019 «таблиця 6.7 - допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель та споруд, де передбачено мінімальну відстань від господарських будівель (сараїв) для худоби, інших тварин та птахів площею до 50 м до житлових будинків та літніх кухонь - 15 м, а до питних колодязів - 20 м.

Статтею 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни при проектуванні, розміщенні, будівництві та реконструкції споруд будь-якого призначення, зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.

У відповідності до п. 3.32 державних санітарних норм та правил «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" (ДСанПіН 2.2.4-171-10) місця влаштування бюветів, колодязів та каптажів джерел слід розташовувати на незабрудненій та захищеній території, яка знаходиться вище за течією ґрунтових вод на відстані не менше ніж 30 м від магістралей з інтенсивним рухом транспорту та не менше ніж 50 м (для індивідуальних колодязів - не менше ніж 20 м) від вбиралень, вигрібних ям, споруд та мереж каналізації, складів добрив та отрутохімікатів, місць утримання худоби та інших місць забруднення ґрунту та підземних вод.

У відповідності до п. 7 Ветеренарно-санітарних правил для боєнь, забійно-санітарних пунктів господарств та подвірного забою тварин «Ветеринарно-санітарні правила при подвірному забої тварин забій тварин, що належать власникам, здійснюється на бойні (забійному підприємстві) на договірних засадах. Подвірний забій тварин здійснюється під наглядом спеціаліста державної установи ветеринарної медицини. Власник тварини після забою прибирає всі відходи: вміст шлунку та кишечнику, кров тощо; спалює використану солому, ретельно дезінфікує і змиває брезент, дошки. Закопує відходи та забруднений верхній шар землі у спеціально відведеному місці на глибину не менше 1 метра. Дезінфікує місце, де проводився забій тварини. Спеціалісти державних установ ветеринарної медицини здійснюють нагляд щодо дотримання цих вимог.

Згідно п. 1.18. Розділу ІІІ Загальних вимог пожежної безпеки до утримання територій, будинків, приміщень, споруд, евакуаційних шляхів і виходів Правил пожежної безпеки в Україні» від 30.12.2014 року №1417 розводити багаття, користуватися відкритим вогнем на відстані менше 30 м від будівель та споруд, викидати незагашене вугілля забороняється. В окремих випадках для приготування їжі на відкритому вогні дозволяється зменшувати ці відстані до 5 м за умови наявності спеціально обладнаного вогнища та вигородження місця застосування відкритого вогню негорючими конструкціями (екранами) на максимальну висоту можливого полум`я.

Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт», що затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №158 від 03.07.2018 року передбачена процедура та умови прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил з огляду на положення Законів України «Про основи містобудування»; «Про архітектурну діяльність»; «Про регулювання містобудівної діяльності»; постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» від 13 квітня 2011 року № 466 необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність та загрожує життю й здоров`ю людини, тощо.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3 статті 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», на об`єктах благоустрою забороняється: виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг.

За змістом статті 19 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідермічного благополуччя населення», атмосферне повітря в населених пунктах, на територіях підприємств, установ, організацій та інших об`єктів, повітря у виробничих та інших приміщеннях тривалого чи тимчасового перебування людей повинно відповідати санітарним нормам.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідермічного благополуччя населення», органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності земельні ділянки і території відповідно до вимог санітарних норм.

Відповідно до ст. 42 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) порушення санітарних норм таке правопорушення тягне за собою відповідальність у вигляді штрафу на громадян від одного до дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від шести до двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом МОЗ України затверджено Інструкцію про порядок накладення і стягнення штрафів за порушення санітарного законодавства № 64 від 14.04.1995.

Згідно статті 236 КУпАП України органи державної санітарно-епідеміологічної служби розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням санітарних норм (стаття 42), а також про адміністративні правопорушення, передбачені частиною п`ятою статті 41, частиною другою статті 44-3, статтями 78, 80 - 83, 90-1, 95, 167, 168-1, 170 (коли вони є порушеннями санітарних норм), та статтею 188-11 цього Кодексу.

Від імені органів державної санітарно-епідеміологічної служби розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення в межах територій та об`єктів нагляду, визначених законодавством, мають право:

1) головний державний санітарний лікар України та його заступники, головні державні санітарні лікарі Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць та їх заступники, головні державні санітарні лікарі районів, міст, районів у містах, лінійних підрозділів та об`єктів водного, залізничного, повітряного транспорту, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, Служби безпеки України, з`єднань, частин та підрозділів і їх заступники;

2) лікарі-гігієністи, лікарі-епідеміологи органів державної санітарно-епідеміологічної служби - щодо адміністративних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 41, а також статтею 42, частиною другою статті 44-3, статтями 78, 80 - 83, 95, 167, 168-1, 170 (коли вони є порушеннями санітарних норм).

Відповідно до статті 238 КУпАП України Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушеннями правил щодо карантину тварин та інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107), вимог законодавства про ідентифікацію та реєстрацію тварин (стаття 107-2).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини, розглядають справи про адміністративні правопорушення і накладають адміністративні стягнення:

Головний державний інспектор ветеринарної медицини України та його заступники - штраф на громадян до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, фізичних осіб - підприємців, уповноважених осіб, посадових осіб - до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

головні державні інспектори ветеринарної медицини Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, на державному кордоні та транспорті та їх заступники, державні інспектори ветеринарної медицини центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ветеринарної медицини - штраф на громадян до дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, фізичних осіб - підприємців, уповноважених осіб, посадових осіб - до дев`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

головні державні інспектори ветеринарної медицини міст, районів та їх заступники, державні інспектори ветеринарної медицини в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на державному кордоні та транспорті, державні інспектори ветеринарної медицини на державному кордоні та транспорті - штраф на громадян до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, фізичних осіб - підприємців, уповноважених осіб, посадових осіб - до вісімнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;державні інспектори ветеринарної медицини міст, районів, районів у містах, завідуючі лабораторіями ветеринарно-санітарної експертизи на ринках - штраф на громадян до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - до сімнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Державними інспекторами ветеринарної медицини міст, районів, районів у містах, завідуючими лабораторіями ветеринарно-санітарної експертизи на ринках штраф може стягуватися на місці з громадян у розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з фізичних осіб - підприємців, уповноважених осіб, посадових осіб - у розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд приходить до висновків, що сторонам по справі належать на праві власності земельні ділянки, які між собою межують.

В матеріалах справи відсутні відомості про порушення санітарних та/або ветеринарно-санітарних норм відповідачем по справі ОСОБА_3 , оскільки уповноваженим органами виконавчої влади не було встановлено, що саме відповідачем як землекористувачем порушуються вимоги земельного, будівельного законодавства, а також порушуються норми санітарного законодавства.

Що стосується припису Києво-Святошинського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області від 11.11.2019 року, протоколу про адміністративне правопорушення від 12.11.2019 року, постанови про накладення адміністративного стягнення від 12.11.2019 року, то суду не може покласти їх в основу рішення як доказ порушення прав позивача, оскільки вони були складені відносно гр. ОСОБА_4 який не є власником земельної ділянки та відповідно не є відповідачем у даній справі.

В матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази того, що діяльність яка здійснюється на земельній ділянці відповідача порушує екологічні норми, та порушує права позивача на безпечне навколишнє природне середовище.

Відповідно не надано письмових доказів, які б свідчили про забруднення відповідачем повітря у зв`язку з веденням домашнього господарства на відповідній земельній ділянці.

Стороною позивача в судовому засіданні не заявлялось клопотань щодо проведення по справі судових будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи, за результатом проведення можливо встановити факт перетину земельних ділянок сторін, а також що паркан відповідача знаходиться на земельній ділянці позивача.

В той же час згідно листа Головного управління Держдгеокадастру у Київській області від 16.08.2021 року № 29-10-0.221-9611/2-21 зазначено, що в ДЗК перетин вищезазначених земельних ділянок відсутній.

В актах від 16.10.2019 року та 10.12.2019 року не зазначено конкретизації порушень зі сторони саме відповідача як суб`єкта вчинення правопорушення (як землевласника), та відповідно з них неможливо встановити причино-наслідковий зв`язок між діями відповідача та порушень прав позивача, а також не встановлюють порушення Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Копія акту що надана позивачем від 05.11.2020 року, що підписаний жителями с. Петропавлівська Борщагівка, не може бути належним доказом правомірності вимог позову, оскільки даний акт складений та підписаний не уповноваженими особами.

Отже суд приходить до висновку, що доказів про порушення відповідачем державних санітарних норм та правил та державних будівельних надано не було. Також позивачем не було обґрунтовано належним, допустимими, достовірними письмовими доказами вимог щодо демонтажу паркану та господарської будівлі що належать відповідача, та підстав для усунення перешкод у користуванні в земельній ділянці.

Тому суду відмовляє у вимогах позову щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та в похідних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд -,

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування земельною ділянкою, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05 грудня 2022 року.

Суддя: А.Я. Волчко