Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середньомісячного заробітку за період затримки розрахунку, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 105 508, 48 гр. середнього заробітоку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилається в позові на те, що була прийнята на роботу в ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» 13 грудня 2016 року.

04 лютого 2020 року була звільнена за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 31-к.

В день звільнення відповідачем не було проведено виплати всіх сум, що їй належали від підприємства.

Відповідно до розрахункового листа за січень 2020 року ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» її посадовий оклад провідного-інженера технолога відділу ГТ становить 14 400, 00 гр.

В розрахунковому листі також зазначено борг за підприємством на початок місяця - 87 109, 76 гр. та на кінець місяця 96 344, 13 гр.

Отже, в день її звільнення відповідач нарахував заборгованість із заробітної плати, але відмовився її виплачувати.

Виплата заробітної плати проводилася відповідачем на її банківську картку через банківську установу - АТ КБ «Приватбанк».

В 2020 році перше зарахування на банківську картку відбулось 04 лютого 2020 року.

Останнє зарахування належної їй на день звільнення заробітної плати було лише 16 вересня 2020 року, тобто через 7 місяців та 12 днів після звільнення.

Здійснила розрахунок середньоденної заробітної плати, яка становить 685, 72 гр: 14 400, 00 (заробітна плата за грудень 2019 року) + 14 400, 00 (заробітна плата за січень 2020 року) : (21 + 21) (кількість робочих днів у грудні 2019 та січні 2020) = 685, 72 гр.

Період затримки розрахунку при звільненні становить 154 дні.

Таким чином, середній заробіток за період затримки при звільненні становить 105 508, 48 гр. / 685, 72 х 154 = 105 508, 48 /.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 17 серпня 2021 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

З рекомендованого повідомлення вбачається, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 18 жовтня 2021 року.

/ а. с. 41 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

25 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач проти позову заперечує з наступних підстав.

Зазначив, що розрахунок з позивачем не був проведений у визначені законом строки через фактичну відсутність коштів на рахунку підприємства, та фінансовою кризою, яка виникла на підприємстві внаслідок відсутності державних оборонних замовлень.

Затримка виплат зумовлена відсутністю фінансових надходжень на рахунки державного підприємства.

Вважає, що відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зважаючи, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, строк для звернення до суду становить 3 місяці з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Повний розрахунок з позивачем проведено 16 вересня 2020 року, а позивач звернулася до суду лише в серпні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Враховуючи викладене, просить відмовити у позові.

03 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив.

Зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» компенсаційні виплати відносяться до додаткової заробітної плати.

Вважає, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутися до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Зазначає, що не існує строку позовної давності звернення до суду із позовом про стягнення працівником невиплаченої заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення.

Судом встановлено, що наказом 404/к від 12 грудня 2016 року позивач 13 грудня 2016 року була зарахована на посаду провідного інженера технолога відділу головного технолого-долідного виробництва.

Відповідно до наказу № 21-к від 04 лютого 2020 року позивач була звільнена з роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України.

З розрахункового листка за січень вбачається, що заборгованість із виплати заробітної плати перед позивачем складала 96 344, 13 гр.

/ а.с. 10 - 13 /

Судом встановлено та не спростовувалося представником відповідача, що розрахунок з позивачем у день звільнення проведений не був.

Остаточний розрахунок було здійснено 16 вересня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тобто, за змістом даної норми закону всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно з абз. 5, 6 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необгрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами розрахунок з позивачем був проведений 16 вересня 2020 року.

До суду позивач звернулася 17 лютого 2021 року, тобто з пропуском встановленого ст.233 КЗпП України тримісячного строку.

З урахуванням викладеного підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Суд не приймає до уваги приведені позивачем обґрунтування в частині характеру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та строків звернення до суду за їх стягненням, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1,2,4 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати в справі № 755/12623/19 від 08 лютого 2022 року середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

На вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Цей висновок щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові № 910/4518/16 від 30 січня 2019 року.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є складовою заробітної плати, є фінансовою санкцією відносно роботодавця, а тому норма ч.2 ст.233 КЗпП України в даному випадку застосовуватися не може.

З урахуванням цього приведені позивачем обґрунтування в відповіді на відзив не можуть бути прийняті до уваги.

Керуючись с.ст. 94, 115, 116, 117, 233, 263 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення середньомісячного заробітку за період затримки розрахунку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва