Провадження №2/447/20/22
Справа №447/123/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

07.06.2022 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та зобов`язання вчинити дії,

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 .

Процесуальні дії у справі.

16.01.2020 ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, у якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у розмірі 662 220,00 грн. та відсотки по них, що зберігаються на особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору №SAMDNWFD901 від 15.08.2017, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 , та поділити спільне сумісне майно подружжя, а саме визнати за ним право власності на грошові кошти у розмірі 331 110,00 грн. та відсотки по них, що зберігаються на особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору №SAMDNWFD901 від 15.08.2017, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 . Крім цього, просив стягнути на його користь з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи: суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову покликається на те, що 15.11.2001 між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/818/18 від 04.07.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20.09.2019 у справі №447/1080/19 відповідачку визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, у якому вони разом проживали на час шлюбу. Під час шлюбу 15.08.2017 між відповідачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір депозиту за №SAMDNWFD901 на суму 662 000,00 грн., відсоткова ставка складала 14 % річних, строком на 6 місяців. Строк договору депозиту було продовжено до 15.02.2018 включно. Станом на день звернення з позовом сума вкладу становить 662 000,00 грн., а також відсотки по ньому, точний розмір яких позивачу невідомий. Позивач зазначив, що вказані грошові кошти вони з відповідачкою привезли з-за кордону, де перебували на заробітках. Відповідач добровільно не бажає розділити грошовий депозит як спільно нажите майно. Шлюбного договору з відповідачкою укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя немає. На підставі наведеного просить позов задоволити.

27.01.2020 до суду надійшла відповідь на запит про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 28.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

06.02.2020 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.02.2020 вказану заяву повернуто позивачу.

26.02.2020 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , у якій ОСОБА_2 просила прийняти зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом, об`єднати їх в одне провадження та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя холодильник марки «Snaige», вартістю 400 доларів США, що є еквівалентом 9 778,00 грн.; піч мікрохвильову марки «Samsung», вартістю 150 доларів США, що є еквівалентом 3 667,00 грн.; газову плиту марки «Bosch», вартістю 700 доларів США, що є еквівалентом 17 112 грн.; посудомийну машинку марки «Bosch», вартістю 500 доларів США, що є еквівалентом 12 223,00 грн.; хлібопічку марки «Moulinex», вартістю 100 доларів США, що є еквівалентом 2 445,00 грн.; мультиварку марки «Panasonic», вартістю 100 доларів США, що є еквівалентом 2 445,00 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 1000 доларів США, що є еквівалентом 24 446,00 грн.; шафу купе, придбану батьками ОСОБА_2 , вартістю 600 доларів США, що є еквівалентом 14 667,00 грн.; шафу-купе, вартістю 700 доларів США, що є еквівалентом 17 112 грн.; спальний гарнітур, вартістю 500 доларів США, що є еквівалентом 12 223,00 грн.; диван, вартістю 350 доларів США, що є еквівалентом 8 556,00 грн.; стінку, вартістю 400 доларів США, що є еквівалентом 9 778,00 грн.; телевізор, вартістю 1000 доларів США, що є еквівалентом 24 446 грн.; сервіз столовий, вартістю 300 доларів США, що є еквівалентом 7 334,00 грн.; пральну машину, вартістю 200 доларів США, що є еквівалентом 4 889,00 грн.; вікна, вартістю 300 доларів США, що є еквівалентом 4 889,00 грн.; двері вхідні, вартістю 250 доларів США, що є еквівалентом 6 111,00 грн.; ремонтні роботи в квартирі, вартістю 2 000 доларів США, що є еквівалентом 48 891 грн.; грошові кошти в розмірі 150 000 грн. та відсотки по них, згідно депозитного договору «Стандарт» з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.08.2018; грошові кошти у розмірі 23 267,31 доларів США (еквівалент 568 783 грн.) та відсотки по них, згідно депозитного договору «Депозит плюс» з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.08.2018; автомобіль марки «Ford Mondeo», вартістю 3 000 доларів США, що є еквівалентом 73 336 грн.; земельну ділянку, площею 0,184 га (присадибну) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; борг перед ОСОБА_7 у розмірі 1200,00 доларів США, (еквівалент 29 335,00 грн.); борг перед ОСОБА_8 у розмірі 2 000,00 доларів США (еквівалент 48 891,00 грн.); позику ОСОБА_9 у розмірі 3 000,00 доларів США (еквівалент 73 337 грн.). Просить визнати за нею право власності на одну другу частину спільно нажитого у шлюбі майна. Крім цього, ОСОБА_2 просить суд зобов`язати відповідача повернути їй належні такій речі індивідуального користування, зокрема: вироби із золота, а саме: браслет із візерунком у формі безкінечності, масою 17 грамів, вартістю 20 961 грн.; ланцюжок, вагою 20 грамів, вартістю 24 660 грн.; набір з каблучки та сережок набір із маленьким зеленим каменем, вагою 10 грамів, вартістю 12 330 грн.; сережки із темно-синім каменем, вагою 5 грамів, вартістю 6 165 грн.; каблучку із топазом, вагою 7 грамів, вартістю 8 631 грн.; перстень із білою смужкою посередині, вагою 7 грамів, вартістю 8 631 грн.; сережки із чорним каменем, вагою 6 грамів, вартістю 7 400 грн.; набір із перстеня та сережок із прозорим каменем (цирконій), масою 8 грамів, вартістю 9 864 грн.; кулон у вигляді ангела із білою перлино вагою 2 грами, вартістю 2 466 грн.; перстень із буквою «Z» посередині, вагою 7 грамів, вартістю 8 631 грн.; перстень із білого золота із камінцем, масою 4 грами, вартістю 4 932 грн.; перстень із камінцем, масою 4 грами, вартістю 4 932 грн.; кулончик у вигляді лева, вагою 3 грами, вартістю 3 700 грн.; кулончик у вигляді Матері Божої, вагою 2 грами, вартістю 2 466 грн.; сережки у формі місяця, вагою 6 грамів, вартістю 7 400 грн.; браслет жіночий із вставками білого золота, вагою 15 грамів, вартістю 18 500 грн.; браслет жіночий у вигляді ланцюжка, вагою 12 грамів, вартістю 14 800 грн.; та вироби із срібла: браслет «Pandora», вартістю 5 000 грн.; браслет без защіпки з візерунком, вагою 20 грамів; сережки у вигляді спіралі, вагою 5 грамів; набір із ланцюжка та браслету з камінцями, вартістю 2 000 грн.; браслет із квітами, вагою 10 грамів; два ланцюжки, вагою 50 грамів та 20 грамів. Крім цього, просила стягнути на її користь судові витрати по справі, що складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 1 500,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 500 грн.

26.02.2020 на адресу суду також надійшов відзив, у якому відповідач просила позовні вимоги позивача залишити без задоволення, оскільки такі є безпідставними, незаконними, а більшість тверджень, викладених у позовній заяві, є неправдивими, та стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8 500 грн. В обґрунтування відзиві покликалася на те, що висуваючи позовну вимогу щодо поділу суми коштів у розмірі 662 220,00 грн., позивачем не доведено, що це є спільними грошовими коштами подружжя, такий не пред`явив доказів щодо того коли, як і де він працював та які саме доходи отримував. Вказує, що зазначені кошти були зароблені нею самостійно без допомоги чоловіка. За частину зароблених нею коштів також було відкрито депозити у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я позивача депозитний договір від 07.08.2018 «Стандарт» на суму 150 000,00 грн. з відсотковою ставкою 15,5 % річних та депозитний договір від 25.08.2018 «Депозит Плюс» на суму 23 267,13 доларів США з відсотковою ставкою 4 % річних. ОСОБА_2 у відзиві стверджує, що левову частку від вказаних сум вона заробила особисто, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 в останні роки шлюбу значну частину коштів витрачав на власні потреби. Таким чином, зазначила те, що грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» від 15.08.2017, належать особисто ОСОБА_2 та не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім наведеного, відповідачка посилалася на те, що позовні вимоги позивача охоплюють лише грошові кошти за її вкладом, а інше спільно нажите майно, яким одноосібно розпоряджається позивач, не охоплений у позові.

02.03.2020 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечив доводи відповідачки, викладені у відзиві. Вказав, що відповідач пропустила строк подання відзиву, такий йому не надсилала, а також зустрічної позовної заяви, оскільки ухвала суду про відкриття провадження постановлена 28.01.2020, а відзив подано 18.02.2020. Відтак, просить відхилити вимогу ОСОБА_2 щодо об`єднання прийняття зустрічної позовної заяви та її об`єднання в одне провадження з первісним позовом. Щодо твердження про місце праці ОСОБА_1 , останній покликався на те, що з 2003 по 2018 рік працював у Російській Федерації, роботу знаходив через агентство працевлаштування. Крім того, протягом чотирьох років він працював разом із ОСОБА_2 як сімейна пара по домогосподарству в заможних клієнтів на території РФ. Грошові кошти, про поділ яких просить позивач, зароблені спільними зусиллями при викладених вище обставинах.

28.05.2020 позивач подав до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 29.05.2020 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

10.06.2020 позивач подав заяву про забезпечення доказів.

16.06.2020 ухвалою суду вищевказану заяву задоволено, постановлено витребувати у ПАТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух грошових коштів, що зберігаються на особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 на підставі договору №SAMDNWFD901 від 15.08.2017.

У судовому засіданні 22.06.2020 було з`ясовано, що відзив та зустрічний позов ОСОБА_2 поданий до суду у встановлений строк. Таким чином, після з`ясування думки учасників судового засідання, суд ухвалив прийняти зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та зобов`язання вчинити дії, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, оскільки обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, адже вони виникають з одних правовідносин.

Крім цього, 22.06.2020 судом постановлено ухвали щодо залишення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя без руху після відкриття провадження у справі на підставі ст. 187 ЦПК України.

03.07.2020 позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просив зменшити позовні вимоги, оскільки такий не має змоги оплатити суму судового збору, вказану в ухвалі суду щодо залишення позовної заяви без руху від 22.06.2020.

17.09.2020 судом постановлено ухвалу щодо витребування доказів.

18.09.2020 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 просив задоволити первісний позов з підстав, викладених у такому, покликаючись на наведені у позові доводи. Наголошував на тому, що вони з колишньою дружиною ОСОБА_2 поклали на депозит у «Приватбанку» грошові кошти у сумі 662 200 грн. Вважає їх спільним майном, оскільки таке нажите ними спільно під час шлюбу. Щодо задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом підтримав первісний позов, просив такий задоволити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у задоволенні первісного позову просила відмовити, покликаючись на те, що грошові кошти, які були покладені на депозитний рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» вона заробила сама, шляхом виїздів за кордон на заробітки. Крім цього, ОСОБА_2 повідомила, що її свекруха також працювала в Росії на заробітках близько шести років, заробляючи у місяць по 500-600 доларів США. Вказані грошові кошти відповідач за первісним позовом привозила додому та передавала чоловікові ОСОБА_1 . Щодо своїх зустрічних позовних вимог, а саме боргів перед ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вказала, що такі договори позики були усними. Щодо присадибної земельної ділянки, площею 0,184 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вказала, що ОСОБА_1 отримав таку у власність після написання заяви до сільської ради, шляхом здійснення безоплатної приватизації. Просила задоволити зустрічний позов, а також відмовити у задоволенні первісного позову.

Суд встановив:

15.08.2017 ОСОБА_10 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі в.о. голови правління банку договір №SAMDNWFD901, згідно якого 15.08.2017 передала грошові кошти у розмірі 662 200 грн. для розміщення на депозитному вкладі строком на 6 місяців, а саме до 15.02.2018 включно (а.с. 5, 77).

Згідно копії вищевказаного договору, на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 14% річних, що зараховуються на рахунок/картку № НОМЕР_1 . Згідно умов договору, продовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до договору. Договір набрав чинності з дня надходження коштів на рахунок 15.08.2017 (а.с. 5).

Сторони у справі записані батьками ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 6).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04.07.2018 у справі №447/818/18 за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу ухвалено присвоїти позивачці дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 ». Рішення набрало законної сили 06.08.2018 (а.с. 8).

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 20.09.2019 у справі №447/1080/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою, первісний позов задоволено, ухвалено визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 . У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_2 відмовлено. Рішення набрало законної сили 28.10.2019 (а.с. 9).

Згідно копії інформаційної довідки №199767634 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.02.2020, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,184 га, кадастровий номер: :05:004:0033, розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с. 28-29).

Право власності на вказану земельну ділянку у ОСОБА_1 виникло на підставі рішення Ластівківської сільської ради Турківського району Львівської області №157 від 02.10.2016, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ №016, виданого 06.09.2016 відділом Держгеокадастру у Турківському районі Львівської області (а.с. 28).

Крім того, позивач за зустрічним позовом разом із зустрічною позовною заявою подала копію претензії №1 з метою досудового врегулювання спору від 08.12.2018, яким вимагала протягом десяти днів з моменту отримання вказаної претензії повернути їй речі індивідуального вжитку в повному обсязі, повернути одну другу спільно нажитого майна на суму 12 750 доларів США, одну другу позики у її матері ( ОСОБА_8 ) у розмірі 1 000 доларів США та одну другу позики у її сестри ( ОСОБА_7 ) у розмірі 600 доларів США, а також одну другу депозитного рахунку в гривнях у розмірі 75 000 грн. (а.с. 26-27).

У якості підтвердження надіслання зазначеної претензії ОСОБА_1 додала копію квитанції ВПЗ «Укрпошта» у м. Новий Розділ від 11.12.2018 (а.с. 27 (зворот)).

У матеріалах справи наявна копія довідки, видана російською мовою про те, що громадянин України ОСОБА_1 у період з 01.04.2004 по 08.10.2011 працював на посаді особистого водія у ФОП ОСОБА_13 (а.с. 46).

Крім цього, згідно довідки, виданої російською мовою, громадянин України ОСОБА_1 у період з 01.09.2015 по 31.11.2018 працював на посаді виробника земляних робіт зовнішніх комунікацій в ТОВ «СпецИнжСтрой» (а.с. 47).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, наданої 18.02.2020 на адвокатський запит адвоката Ощипка В.С., встановлено, що станом на 17.02.2020 відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, за ОСОБА_14 транспортні засоби не зареєстровані та не реєструвались (а.с. 89).

Відповідно до виписки по депозитному рахунку № НОМЕР_1 , наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 16.06.2020, 15.08.2017 на вказаний депозитний рахунок надійшли грошові кошти у розмірі 662 220,00 грн. (а.с. 107-113).

На виконання ухвали суду від 17.09.2020 надійшла відповідь з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 у період з 06.11.2015 по 31.12.2019 (а.с. 143).

Крім цього, на виконання ухвали суду від 17.09.2020, АТ КБ «ПриватБанк» надав витребувану інформацію щодо рахунків ОСОБА_1 (а.с. 148, 150-201). Зазначено, що договори про найм (оренду) індивідуального банківського сейфа відсутні (а.с. 148). Встановлено, що 07.08.2018 ОСОБА_1 внесено грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн. у якості погашення договору за кредитом, повернення депозиту за договором №SAMDNWFD501 (а.с. 170 (зворот)-171). Також встановлено, що 27.08.2018 з карти ОСОБА_1 було видано частину депозиту за договором «Депозит Плюс» терміновий на 12 місяців (а.с. 171, 191 (зворот)). Крім цього, 29.08.2018 було видано ще частину депозиту за договором «Депозит Плюс» терміновий на 12 місяців. Інформацію за вказаними операціями по даній картці були надані за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 (а.с. 191 (зворот)).

У судовому засіданні допитана свідок ОСОБА_15 , яка являється знайомою ОСОБА_2 , повідомила суду, що вони зі сторонами знайомі давно, така колись часто приходила в гості до подружжя ОСОБА_16 . Вказала, що з ОСОБА_2 у неї кращі стосунки. Після одруження ОСОБА_1 із ОСОБА_2 вони зробили у квартирі ремонт, там було все необхідне: меблі, побутова техніка, марки та моделі яких свідку не відомо. Вказала, що сторони разом їздили на заробітки за кордон, а саме на роботу в ОСОБА_17 . Крім цього, свідок повідомила про те, що знає, що у сторін були грошові кошти на рахунку та такі мали автомобіль на польських реєстраційних номерах. Коли позивач та відповідач розірвали шлюб свідку невідомо. Останній раз вона була в них у квартирі ще до розірвання шлюбу.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні повідомила, що є знайомою сім`ї ОСОБА_16 більше 20 років, у їх квартирі в гостях була кілька разів, останній раз у 2012 році. Їй відомо, що ОСОБА_2 їздила за кордон на роботу. Щодо побутової техніки наявної у квартирі свідок вказала, що ОСОБА_2 купила посудомийну машину, холодильник, праску, мікрохвильову піч і транспортний засіб марки «Ford» подружжя купило разом. Ліжко, золотий ланцюжок, хто купив ці речі їй невідомо. Свідок зазначила, що при здійсненні покупок вказаних вище речей, вона присутня не була. Після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_2 проживає окремо.

Свідок ОСОБА_11 , який є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у судовому засіданні повідомив, що він проживав із батьками, коли ті перебували у шлюбі. Квартира належала бабусі, яка проживала та працювала закордоном, вона передавала грошові кошти батькові. Зазначив, що батьки придбали телевізор, автомобіль марки «Ford», посудомийку, шафу. 08.03.2018 матір переїхала з квартири, де вони разом проживали, та забрала із собою посуд, картини, одяг, швейну машинку та праску. Свідок також вказав, що передавав матері золото, оскільки батько наказав їй віддати його. За чиї грошові кошти придбавалися вказані у позові та перелічені ним речі свідку невідомо.

Оцінка суду.

На підставі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України.

На підставі ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.11.2001 по 06.08.2018.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Вказане наведено у постановах ВС від 05.09.2018 у справі №709/494/16-ц, провадження №61-19909св18 та від 20.05.2019 у справі №360/303/17-ц, провадження №61-410св18.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 06.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

Згідно пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Тобто, вказані норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тих обставин, зокрема, хто є набувачем за договором, або забудовником будівлі, або на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, з наведеного вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведене правове регулювання відносин, що виникли між сторонами, суд прийшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення у повному обсязі, оскільки ОСОБА_10 під час шлюбу 15.08.2017 уклала із ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі в.о. голови правління банку договір №SAMDNWFD901, згідно якого 15.08.2017 передала грошові кошти у розмірі 662 200 грн. для розміщення на депозитному вкладі строком на 6 місяців, а саме до 15.02.2018 включно. Відтак, враховуючи те, що вказані грошові кошти набуті сторонами у період перебування у шлюбі, внесені за час зареєстрованого шлюбу між сторонами, обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідачки за первісним позовом, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, вклад є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у розмірі 331 110,00 грн. та відсотки по них, що зберігаються на особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 у ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору №SAMDNWFD901 від 15.08.2017, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 .

Вказане узгоджується із правовою позицією ВС, викладеною у постанові від 20.06.2018 у справі №756/14404/15-ц, провадження №61-24789 св 18.

Крім того, за наведених обставин справи, дослідивши докази, подані сторонами та витребувані судом, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення такої, враховуючи наведені норми матеріального права, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову з огляду на таке.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу побутової техніки, меблів, меблевих гарнітурів, вікон, дверей, ремонтних робіт, то такі не підлягають до задоволення, оскільки в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом не надано доказів існування вказаного майна, точні назви, ознаки, дати придбання такого, а також ким саме таке було придбане, не надано підтверджуючих документів про купівлю переліченого майна, зокрема, чеків, а щодо ремонтних робіт переліку проведених покращень, чеків на придбання будівельних матеріалів тощо. Покази свідків, викликаних на підставі клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , не підтвердили наведених у зустрічному позові та повідомлених у судовому засіданні ОСОБА_2 доводів.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу грошових коштів у розмірі 150 000 грн. та відсотків по них, згідно депозитного договору «Стандарт» з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.08.2018, та грошових коштів у розмірі 23 267,31 доларів США (еквівалент 568 783 грн.) та відсотків по них, згідно депозитного договору «Депозит плюс» з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.08.2018, суд не вбачає підстав для задоволення таких, оскільки згідно виписок, наданих АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ухвали про витребування доказів, ОСОБА_1 здійснив вклади та зняття таких після набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Що також вказує позивач за зустрічним позовом у своїх позовних вимогах, викладених у позовній заяві.

При цьому слід ураховувати, що спільного проживання сторін після розірвання шлюбу у фактичних шлюбних відносинах, ведення спільного господарства, тощо, не підтверджено, а відтак, грошові кошти, операції із якими ОСОБА_1 проводив після розірвання шлюбу, є його особистою приватною власністю.

Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу автомобіля марки «Ford Mondeo», вартістю 3 000 доларів США, що є еквівалентом 73 336 грн., то така не підлягає до задоволення, оскільки на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, за відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані та не реєструвались.

Щодо позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу присадибної земельної ділянки, площею 0,184 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11.01.2011, статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08.02.2011, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012, який набрав чинності 13.06.2012. Натомість статтю 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08.02.2011 до 12.06.2012 включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08.02.2011 та після 12.06.2012 така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.

Аналогічний висновок по застосуванню вказаної норми закону викладений у постановах ВС від 20.06.2018 у справі №1311/832/12 (провадження №61-6409св18), від 12.11.2018 у справі №753/6139/14-ц (провадження №61-27342св18), від 12.06.2019 у справі №409/1959/15-ц (провадження №61-14257св18), від 24.04.2020 у справі №622/999/16-ц (провадження №61-1260св19, та від 12.08.2020 у справі №626/4/17 (провадження №61-29004св18).

Таким чином, у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити, оскільки земельна ділянка не була придбана під час шлюбу, а була надана відповідачу за зустрічним позовом на підставі рішення сільської ради та така не виступає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу боргових зобов`язань перед ОСОБА_7 у розмірі 1200,00 доларів США, (еквівалент 29 335,00 грн.), перед ОСОБА_8 у розмірі 2 000,00 доларів США (еквівалент 48 891,00 грн.) та позики ОСОБА_9 у розмірі 3 000,00 доларів США (еквівалент 73 337 грн.), суд вказує таке.

Так, у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Вищезазначена позиція прослідковується в низці судових рішень ВС, зокрема у постановах від 13.05.2019 у справі №638/1962/17 (провадження №61-25286св18), від 06.03.2019 у справі №754/11103/16-ц (провадження №61-28144св18), від 30.01.2019 у справі №372/1558/16-ц (провадження №61-26356св18), від 17.04.2019 у справі №631/1982/16-ц (провадження №61-36690св18), від 10.10.2019 у справі №607/2831/16-ц (провадження №61-27855св18) тощо.

Однак, позивачем за зустрічним позовом не доведено суду існування вказаних боргових зобов`язань та факту надання позики, не надано підтверджуючих документів про таке, як-то розписка, договір позики, нотаріально завірених документів тощо. Тобто, не доведено наявності боргових зобов`язань, які б підтверджувалися відповідними засобами доказування. Більше того, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які являються сестрою та матір`ю позивачки за зустрічним позовом, свідок ОСОБА_9 , про виклик і допит яких подавав клопотання представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом адвокат Ощипок В.С., у судове засідання не з`явилися, доводів ОСОБА_2 не підтвердили.

При цьому варто врахувати, що відповідно до позиції ВС при поділі спільної сумісної власності зобов`язання між подружжям не розподіляються, а враховуються. Вказане наведено у постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі №638/1962/17, провадження №61-25286св18.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 речі індивідуального користування вироби із золота та срібла, то суд не вбачає підстав для задоволення такої позовної вимоги, у зв`язку із тим, що позивачем за зустрічним позовом не доведено існування вказаних ювелірних виробів, при поданні зустрічної позовної заяви та у судовому засіданні ОСОБА_2 не надано жодного доказу на підтвердження наявності у неї будь-яких ювелірних виробів, які б належали їй на праві особистої приватної власності, та які б на теперішній час перебували у володінні відповідача. Крім того, допитаний у судовому засіданні син сторін повідомив, що повернув позивачці за зустрічним позовом ювелірні вироби на прохання свого батька.

Таким чином, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

На підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи клопотання сторін, суд вважає за можливе вирішити питання про розподіл судових витрат у судовому засіданні, надавши час для подання доказів про розмір витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 57, 60, 61, 63, 65, 68, 69, 70, 71, 114 СК України, ст. 15, 16, 325, 368, 372 ЦК України, ст. 4, 13, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, суд, у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на грошові кошти у розмірі 331 110 (триста тридцять одна тисяча сто десять гривень) 00 копійок та відсотки по них, що зберігаються на особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_5 у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору №SAMDNWFD901 від 15.08.2017, укладеному між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат призначити судове засідання на 12:30 год. 13.06.2022.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 16.06.2022.

Суддя Головатий А.П.