Ухвала

Іменем України

02 червня 2022 року

м. Київ

справа № 635/4480/14-ц

провадження № 61-4831ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з відповідним позовом, в обґрунтування якого посилалися на те, що ОСОБА_2 згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 28 вересня 2012 року № 2307, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , є власником 16/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 грудня 2012 року № 2941, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є співвласником 9/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальна площа будинку становила 127,2 кв. м, однак після пожежі без проведення капітальних ремонтних робіт він був непридатним до експлуатації.

У зв`язку з пожежею позивачами самочинно, без дозволу на виконання будівельних робіт та належно затвердженого проекту, були проведені капітальний ремонт та реконструкція житлового будинку. Загальна площа будинку після реконструкції становить 239,7 кв. м.

З огляду на те, що реконструкція виконана без розробки проекту та отримання дозволу на початок будівельних робіт, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають можливості оформити право власності на нерухомість належним чином.

У зв`язку із викладеним, позивачі просили суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 16/25 частин та за ОСОБА_3 на 9/25 частин житлового будинку загальною площею 239,7 кв. м із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частку, що складає 16/25 у житловому будинку загальною площею 239,7 кв. м із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на частку, що складає 9/25 у житловому будинку загальною площею 239,7 кв. м із надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на положення статей 328, 376 ЦК України, прийшов до висновку, що оскільки реконструкція здійснена за рахунок коштів позивачів, перепланування будинку не призвело до порушень прав інших осіб та не спричинило порушення санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, наявні правові підстави для визнання за позивачами права власності на спірне майно.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року, за апеляційною скаргою осіб, які не брали участь у справі, ОСОБА_8 , який є власником суміжної земельної ділянки і житлового будинку та ОСОБА_7 , який вважає себе власником земельної ділянки, на якій здійснено будівництво, рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що позивачі не зверталися до відповідних органів із питань оформлення права власності на об`єкт самочинного будівництва, проектна документація на самовільне будівництво відсутня, споруди в експлуатацію не введені, і позивачі не позбавлені можливості оформити право власності в установленому порядку.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважав, що позивачі у встановленому законом порядку не набули права власності на частину земельної ділянки, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2020 року постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 травня 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з підстав того, що суд не залучив до участі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та не перевірив, хто є власником спірного майна на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, та яким чином порушуються права ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року, з урахуванням ухвали від 19 серпня 2020 року про виправлення описки, до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року, закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_8 не вирішувалось, оскільки право власності на сусідній житловий будинок у останнього виникло у 2017 році, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 є підставою для звернення до суду з самостійним позовом.

Не погоджуючись з рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що 14 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу 9/25 частин житлового будинку, а між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу інших 16/25 частин житлового будинку. Надалі, нові власники розпочали процедуру оформлення права власності на земельну ділянку. Однак, під час виконання будівельних робіт ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не замовляли та не виготовляли будівельний паспорт, у зв`язку з чим відбувалася неконтрольована забудова земельної ділянки. Вказала, що житловий будинок фактично було зведено на межі земельної ділянки, кадастровий номер :00:005:0117, яка належить їй, а також під час будівельних робіт було влаштовано паркан, яким захоплено частину її земельної ділянки. Посилалася на те, що через нехтування позивачами вимог законодавства щодо порядку виконання будівельних робіт та проведення неконтрольованої забудови земельної ділянки, були порушені її права на землю, оскільки житловий будинок був забудований на межі її земельної ділянки, а також було захоплено частину земельної ділянки шляхом встановлення паркану. Таким чином, оскаржуване рішення створює передумову порушення її права на землю. Вказала, що з 23 липня 2008 року вона є власницею сформованої земельної ділянки, а тому позивачі перед початком будівельних робіт були зобов`язані узгодити з нею місце розташування будівель та споруд на земельній ділянці, відстань до меж сусідніх земельних ділянок та розташованих на них об`єктів для отримання будівельного паспорту. Зазначила, що позивачі не зверталися до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області з заявою про прийняття самочинно реконструйованого і збудованого об`єкта в експлуатацію.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось.

01 червня 2022 року ОСОБА_9 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами електронного зв`язку з використання електронного цифрового підпису звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року в указаній вище справі.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції заявник не отримував. Заявник вказує, що з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Харківського апеляційного суду постановлено 14 лютого 2022 року, повний тест якої складено 16 лютого 2022 року та оприлюднено 18 лютого 2022 року.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 18 березня 2022 року № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 22 квітня 2022 року № 2212-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

В умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права людини на судовий захист не можуть бути обмежені.

З урахуванням конкретних обставин, а саме запровадження воєнного стану на території України, дати прийняття оскаржуваного судового рішення, дати подання ОСОБА_1 касаційної скарги у цій справі, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Суд апеляційної інстанції встановив, що предметом позовних вимог у цій справі є визнання права власності на житловий будинок.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 ,

З 11 квітня 2016 року власником 9/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , а 16/25 частин ОСОБА_5 .

На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 є власницею суміжної земельної ділянки на АДРЕСА_2 .

Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 січня 2019 року ОСОБА_1 зареєструвала за собою право власності на суміжну земельну ділянку лише 10 січня 2019 року.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 липня 2014 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров