Справа № 171/225/22
У х в а л а

09 лютого 2022 року м. Апостолове Дніпропетровської області

Суддя Апостолівського районного суду Дніпропетровської області Чумак Т.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ :

08.02.2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів. Просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь грошові кошти в сумі 290215,47 грн. за договором позики.

08.02.2022 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача в межах суми боргу 290215,47 грн., в тому числі на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів на суму 290215,47 грн. Відповідач кошти в обумовлені договором строки не повернув, оригінал розписки перебуває у позивача. Зазначає, що оскільки сума боргу є значною, тому у нього існують підстави вважати, що не забезпечення судом позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду за умови задоволення позову. Вважає, що накладення арешту на майно, що належить відповідачу, не порушує прав інших осіб, оскільки відповідач володіє даним майном одноособово, однак дозволить позивачу задовольнити свої вимоги за рахунок цього майна у разі невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань. Посилаючись на норми чинного законодавства та практику Європейського суду з прав людини просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно роз`яснень, що надані в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Так, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України оскільки не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Крім того, заявник не вказує щодо якого конкретно майна, що належить відповідачу слід вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту, не надає доказів на підтвердження належності відповідачу такого майна та його вартості, що позбавить суд надати оцінку відповідності заходів забезпечення позову вимогам, на забезпечення яких він вживається, зокрема, з урахуванням співвідношення прав про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту. А отже, суду не надано інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури та це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Отже, заява про забезпечення позову, підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-154, 258-261 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копію ухвали надіслати заявнику ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 09 лютого 2022 року.

Суддя: Т. А. Чумак