Справа № 149/3619/21
Провадження №2/149/168/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.05.2022 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Маціпура В. П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Хмільницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (будинок) за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

24.12.2021 ОСОБА_2 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Хмільницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (будинок) за набувальною давністю.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_2 з 2002 проживає та користується частиною будинковолодіння АДРЕСА_1 . Власники вказаного будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 26.09.2016 у письмовій заяві від своїх часток у вказаному домоволодінні. За таких обставин позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Ухвалою суду від 11.01.2022 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем Хмільницькою міською радою 20.01.2022 подано заяву щодо позовних вимог.

Ухвалою суду від 09.02.2022 до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 30.03.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

06.05.2022 від позивача надійшло письмове пояснення щодо оригіналів поданих доказів, в якому вона просить визнати достатнім доказом копію нотаріального документа від 26.09.2016. У вказних поясненнях ОСОБА_2 повідомила, що через хвилювання, які пов`язазні із військовим станом, вона не пам`ятає куди поклала оригінал вказаного докумета.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Крім того, 06.05.2022 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовної вимоги.

Так, у відповідності до п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Враховуючи те, що заява подана на стадії судового розгляду (дослідження письмових доказів), крім того позивачем не додано доказів направлення заяви про зменшення розміру позовних вимог відповідачам, суд не приймає її до розгляду та повертає її заявнику.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду повідомлялись належним чином, зокрема, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини.

Згідно листа КП "Вінницьке ООБТІ" № 2451/1/01-7/20 від 22.09.2022 (копія на а.с. 10), у відповідності до інвентаризаційної справи № 8177, станом на 31.12.2012, право спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 зареєстровано КП "Вінницьке ООБТІ" та записано в реєстрову книгу за реєстрованим № 3-983 за: ОСОБА_6 (3/20 частки), ОСОБА_7 (3/20 частки), ОСОБА_5 (14/30 частки), ОСОБА_3 (7/30).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Хмільницькою державною нотаріальною конторою 01.02.1984 за реєстром № 138 (копія на а.с. 78-79) ОСОБА_8 продала ОСОБА_6 3/10 частини будинку з відповідними до нього господарчими будівлями, що під АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, виданого Хмільницькою державною нотаріальною конторою 30.05.1990 (копія на а.с.80) право власності в спільному майні подружжя придбаному ними в період зареєстрованого шлюбу належить чоловікові ОСОБА_6 та дружині ОСОБА_7 по 1/2 кожному. Спільне майно подружжя складається з 3/10 частини житлового будинку з відповідними до нього господарчими будівлями, що під АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вони повідомили, що співвласники будинку, що по АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації та уже протягом тривалого часу не приїжджали до вказного будинку. Протягом останніх понад 10 років в будинку проживає ОСОБА_2 з сином. Позивач здійснює догляд за вказаним будинком, його поточний ремонт, сплачує комунальні платежі, скарг на неї не надходило. Свідок ОСОБА_10 також повідомила, що зі слів інших осіб чула, що власники відмовились від права власності на вказаний будинок.

Оцінюючи доводи позивача, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи це, суд приймає до уваги висновки викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

Так, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи зазначене умови набуття права власності за набувальною давністю, за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач вселилася у спірний житловий будинок з дозволу власників, які періодично приїжджали до нього. Таким чином, на момент заволодіння вказаним майном їй був достовірно відомий власник майна, і вона розуміла відсутність у неї правових підстав для набуття права власності на це майно. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Суду не надано доказів і документів, на підставі яких позивач набула, за її переконанням, право на вказаний будинок. При цьому суд відхиляє як доказ завірену позивачем копію листа власників спірного будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (копія на а.с. 12), та оригінал відмови від часток житлового будинку від 21.04.2004, оскільки порядок відмови від права власності, що підлягає державній реєстрації, визначений Законом, і така відмова за відсутності державної реєстрації не породжує для сторін правових наслідків. Крім того, суду не надано оригіналу вказаного листа від 26.09.2016, що дало б підстави оцінити його як доказ на предмет належності і допустимості.

Зазначені обставини свідчать про те, що у позивача відсутня така обов`язкова умова набуття права власності за набувальною давністю, що визначена в ч. 1 ст. 344 ЦК України, як добросовісність, не встановлено і безтитульності володіння. Позивач посилається на безперервність та відкритість володіння майном впродовж більше десяти років, проте набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних в ч. 1 ст. 344 ЦК України умов у їх сукупності. Крім того, суд враховує, що будинок АДРЕСА_3 взято на облік виконавчим комітетом Хмільницької міської ради як безхазяйне майно 20.09.2018, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг а.с. 40-42).

Враховуючи викладене, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідачі:

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 );

ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_5 );

ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_6 );

ОСОБА_6 (відомості відсутні);

ОСОБА_7 (відомості відсутні);

Хмільницька міська рада (адреса: вул. Столярчука, 10, м. Хмільник, Вінницька обл.).

Повний текст рішення складено 31.05.2022

Суддя Павлюк О. О.