Справа № 346/1169/22
Провадження № 22-ц/4808/1378/22
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадженнясправу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів Олекса Любомирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 жовтня 2022 року під головуванням судді Беркещук Б.Б. у м. Коломия,

в с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського МНО Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання.

Позов обґрунтовував тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ігнатів О.Л. від 08.02.2022 відкрито виконавче провадження № 68557007 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості в сумі 18 045,51 грн на підставі виконавчого напису № 143019 від 11.06.2021, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

Він уклав з ПАТ «КБ «Надра» кредитний договір № 227/2006 від 26.04.2006 і кредит був погашений повністю. Однак, підтвердити цей факт документально не може, бо в банку пройшла процедура ліквідації і отримати відповідні документи неможливо. У будь-яких договірних відносинах з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» не перебуває і грошових коштів на рахунок відповідача ніколи не сплачував.

Про наявність заборгованості за невиконання чи неналежне виконання будь-яких зобов`язань йому не повідомлялося. Підтверджень про відступлення прав вимоги за кредитним договором йому не надходило. Категорично не погоджується з розміром заборгованості, оскільки вона відсутня.

Посилаючись на викладене та те, що судом визнано незаконною та нечинною постанову КМ України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 143019 від 11.06.2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про стягнення з нього грошових коштів на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС».

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського МНО Остапенка Є.М. № 143019 від 11.06.2021 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № 227/2006 від 26.04.2006 року та плати за вчинення виконавчого напису в сумі 18 045,51 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн та судовий збір в сумі 496,20 грн.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_1 , сплаченого згідно квитанції № Р79В-КА 16-6740-Н78К від 23.03.2022 р. 50 відсотків судового збору в розмірі 496,20 грн.

Вирішено, що вжиті заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

У апеляційній скарзі ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині стягнення з товариства на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 12 000 грн.

Вказує, що товариство визнає позовні вимоги позивача та рішення в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання, не оскаржує.

Натомість, не представляється можливим погодитися з висновками суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи рішення в цій частині, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір доручення на ведення справи від 14.02.2022, акт виконаних робіт за договором від 22.03.2022 та квитанцію № 45377І від 22.03.2022, з якої вбачається що вартість послуги становила 12 000 гри. Тому на користь позивача з відповідача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» слід стягнути вказану суму правової допомоги.

При цьому, суд першої інстанції будь-якої оцінки поданому товариством клопотанню про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не надав та жодного обґрунтування підстав для відмови у задоволенні зазначеного клопотання не навів.

Щодо підстав для зменшення витрат на професійну правову допомогу, які не були враховані судом першої інстанції, то відповідно до практики Верховного Суду суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на наявність в матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом правничої допомоги позивачу в суді першої інстанції, відсутність детального опису робіт, враховуючи, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн не відповідає критерію розумності та справедливості.

Справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є максимально простою й не потребує спеціальних знань у громадянина. Наприклад, у мережі Інтернет наявна велика кількість безкоштовних зразків позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. З огляду на зазначені обставини не вбачається, що в позивача була крайня необхідність звертатися за наданням правової допомоги.

Також необхідно урахувати ту обставину, що позивач не звертався до відповідача із пропозицією мирного врегулювання спору, а також, що за позивачем наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням перед відповідачем.

Крім того, необхідно врахувати поведінку відповідача у справі, який позов визнає та не здійснює будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, а також не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи.

Зазначає, що з огляду на викладене та враховуючи критерії, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а саме реальність та розумність розміру витрат на правничу професійну допомогу, є достатньо підстав для зміни оскаржуваного рішення з постановленням нового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутих з товариства витрат на професійну правничу допомогу із 12 000 грн до 1 000 грн.

Учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом встановлено, що звертаючись з позовом, представником позивача адвокатом Атаманюком В.М. до позовної заяви також долучено договір доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах від 14.02.2022, акт від 22.03.2022 виконаних робіт за договором від 14.02.2022 та квитанцію № 453771 від 22.03.2022 на суму 12 000 грн.

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» 09.08.2022 подало суду першої інстанції заяву про визнання позову, в якій товариство визнало позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просило повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також 09.08.2022 товариством подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, згідно якого відповідач вважав заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу неспівмірними з складністю справи, адже така не є складною, та такими, що не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Крім того, товариство вказало, що необхідно врахувати поведінку відповідача, який позов визнає, не здійснює будь-яких дій, направлених на витрачення додаткових ресурсів для постановлення рішення у справі, а також не вчиняє дій, направлених на затягування розгляду справи, а також ту обставину, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією мирного врегулювання спору та за ним наявна заборгованість за кредитним зобов`язанням. Тому відшкодування витрат відповідачем можливе у розмірі 1 000 грн.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд повинен врахувати, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Ухвалюючи рішення та вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір доручення на ведення справи від 14.02.2022, акт виконаних робіт за договором від 22.03.2022 та квитанцію № 453771 від 22.03.2022 року, з якої вбачається що вартість послуги становила 12 000 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат. Визначений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

Сума гонорару визначена сторонами відповідно до п. 4 договору доручення на ведення справ в державних органах, органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах від 14.02.2022 та згідно акта від 22.03.2022 виконаних робіт за договором від 14.02.2022 становила 12 000 грн. При цьому, згідно вимог ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З акта від 22.03.2022 виконаних робіт за договором від 14.02.2022 вбачається, що позивачу адвокатом Атаманюком В.М. станом на 22.03.2022 надано послуги: консультації 2 год.; вивчення судової практики та законодавства, складання позовної заяви, заяв, запиту, клопотань 6 год., всього витрачено 6 робочих год.; вартість однієї робочої години 1 500 грн.

Колегія суддів вважає, що враховуючи категорію справи та те, що предмет спору в цій справі не є складним і містить лише аналогічні епізоди спірних правовідносин, характер позовних вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не займали значних витрат часу на їх виготовлення.

Складення позовної заяви не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і надання консультаційних послуг тривалістю 2 год., і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. Таким чином, зазначення в розрахунку часу витрат на професійну правничу допомогу в кількості 8 год., зокрема і на складання інших процесуальних документів (заяв, запиту, клопотань), є явно завищеною та необґрунтованою.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що зазначені адвокатом роботи, з урахуванням їх складності не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000,00 грн належним чином не обґрунтований, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Тому, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, пропорційності таких до предмета спору, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що з відповідача слід стягнути на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу кошти в сумі 1 000 грн, оскільки такий розмір не відповідатиме критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат шляхом зменшення розміру стягнутих з відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги на користь ОСОБА_1 до 5 000 грн. В решті рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і відсутні підстави для його скасування чи зміни в іншій частині. Тому в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 жовтня 2022 року змінити в частині розподілу судових витрат, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС»на користь ОСОБА_1 понесених витрат за надання професійної правничої допомоги до 5 000 (п`яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин