Справа № 507/1583/22
Провадження № 4-с/507/5/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" грудня 2022 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Вужиловського О.В.,
секретаря судового засідання Войковської І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця в порядку статті 477 Цивільного процесуального кодексу України, виконавча служба: Любашівський відділ державної виконавчої служби у Подільському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси),
Стислий виклад позиції позивача та заперечень сторін.
01.11.2022 року до Любашівського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 із із вищезазначеною скаргою, у якій просить суд:
- визнати постанови щодо обмежень боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) : 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання неправомірними, та зобов`язати в.о. начальника Любашівського ВДВС Подільського району Одеської області ПМУ МЮ (м.Одеса) Зорівчак А.В. скасувати вище вказані постанови відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця в порядку статті 477 Цивільного процесуального кодексу України та проосив її задовольнити в повному обсязі.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Любашівського районного суду Одеської області від 02 листопада 2022 року скарга ОСОБА_1 прийнята для розгляду та призначена до розгляду в судовому засіданні.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Із судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/2253/20 від 12.08.2020 року про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прочинаючи з 27.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Даний судовий наказ знаходиться на виконанні в Любашівському відділі державної виконавчої служби у Подільському районі Південного міжрегіонального управління міністерства Юстиції (м.Одеса), що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 63308313 (а.с. 10, 28).
Згідно повідомлення державного виконавця № 3751 від 19.07.2022 року відомості про ОСОБА_1 як боржника по сплаті аліментів внесено до Єдиного реєстру боржників, так як станом на 19.07.2022 року сума заборгованості становить 9353 грн. 24 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці (а.с. 14).
18.08.2022 року державним виконавцем було винесено постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , до повного погашення заборгованості, у праві виїзду за кордон, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, у праві полювання (а.с. 16-19).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Дослідивши матеріали скарги, суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Відповідно до ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікована Постановою ВР України №789 XI1 від 27.02.1991 року, батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру.
За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Згідно із ст. ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття та імперативно встановлює мінімальний розмір аліментів, який визначений законодавством України для забезпечених прав дитини на належне утримання, яке гарантується міжнародним законодавством.
28.08.2018 року набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 03.07.2018 року.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.
Статтею 71 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено порядок стягнення аліментів та відповідно до ч. 1 цієї статті, порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Згідно судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області № 504/2253/20 від 12.08.2020 року видно, що із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, прочинаючи з 27.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10). Вказаним судовим наказом, який є виконавчим документом, визначено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому факт, що ОСОБА_1 офіційно не працює з лютого 2022 року не може свідчити автоматичну зміну розміру стягуваних з нього аліментів відповідно до судового наказу.
За статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Судом встановлено, що скаржник не надав власні доходи хоча про необхідність надання відповідної інформації йому було повідомлено через представника, та навіть представник долучив до скарги відповідне прохання, а отже, скаржник не виконав вимоги Закону України «Про виконавче провадження», які покладено саме на сторін виконавчого провадження, що прямо вказує на зловживання своїми процесуальними обов`язками.
Згідно ч.2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Отже, боржником державному виконавцю не надавались довідки про свої доходи, у зв`язку із чим здійснюючи розрахунок заборгованості по аліментам виконавець вірно виходив із даних Головного управління статистики щодо середньомісячної заробітної плати працівників у Подільському районі Одеської області у 2022 році.
До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 22.06.2020 року справа №753/92/18.
Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Як видно з повідомлення державного виконавця від 19.07.2022 року відомості про ОСОБА_1 як боржника внесено до Єдиного реєстру боржників, так як розмір заборгованості становить 9353 грн. 24 коп., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці (2916,75 х 3=8750 грн. 25 коп.). Тому, вимога скаржника щодо зобов`язання державного виконавця про виключення відомостей про нього як боржника з Єдиного реєстру боржників задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:
1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;
4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
18.08.2022 року державним виконавцем було винесено постанови про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , до повного погашення заборгованості, у праві виїзду за кордон, у праві керування транспортними засобами, у праві користування зброєю, у праві полювання (а.с. 16-19)
Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне повністю відмовити скаржнику у задоволенні його скарги на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця в порядку статті 477 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно частин 1, 3 статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Керуючись ЗУ "Про виконавче провадження", ст.ст. 12, 13, 81, 83, 263, 447- 452, 354 ЦПК України,
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії, рішення, бездіяльність державного виконавця в порядку статті 477 Цивільного процесуального кодексу України, виконавча служба: Любашівський відділ державної виконавчої служби у Подільському району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Суддя: О.В. Вужиловський