Провадження № 2/331/259/2022
Справа № 331/5406/21
2 червня 2022 року місто Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі :
головуючого - судді Скользнєвої Н.Г.,
за участю: секретаря Постарнак М.М.,
представників: позивачки ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи - орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Олександрівськомук району, Служба у справах дітей виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки,
01 жовтня 2021 року від ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява до ОСОБА_4 , треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району, служба у справах дітей Вільнянської міської ради, за результатами розгляду якої позивач просить: позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 являється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачка є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але вона не піклується про розвиток доньки, не займається її вихованням, не турбується про стан її здоров`я, її дії тривають з грудня 2020 р. та мають систематичний характер. Мати не приймає участі у вихованні дитини, дитиною опікуються позивачка (бабуся). Відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про дитину; не спілкується з нею, що є систематичним ухиленням від виховання дитини. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, вона має задовільні умови для проживання дитини та бажання опікуватися онукою. Враховуючи вищезазначене, в інтересах дитини, позивач вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав та бажає стати опікуном дитини.
Як на правові підстави заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 164, 165 СК України, ст. 60 ЦК України.
Ухвалою суду від 05.10.2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с. 16-17)
Ухвалою суду від 05.11.2021 року у справі замінено первісну третю особу - службу у справах дітей Вільнянської міської ради на належну - Службу у справах дітей виконавчого комітету Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області; проведення підготовчого судового засідання по справі відкладено. (а.с. 34-35)
Ухвалою суду від 26.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті ( а.с.59).
Ухвалою суду від 19.01.2022 року орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району зобов`язано підготувати та надати суду письмовий висновок щодо розв`язання позову. (а.с. 74).
22.02.2022 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 (а.с. 84-93)
29.04.2022 року до суду надійшло подання органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про встановлення опіки над малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 102-103)
У суді представник позивачки позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про день, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в суді виступив на боці позивача.
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя від 04.10.2021 р. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 15)
Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідач повідомлена про час та місце слухання справи за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилася у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, заслухавши пояснення свідків, приходить до наступного.
Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 являється матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7)
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8)
Згідно довідки б/№ від 06.03.2021 р. СП відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, в ході перевірки звернення ОСОБА_1 № 1123 встановлено, що ОСОБА_4 залишила у бабусі малолітню доньку ОСОБА_5 та не виконує батьківські обов`язки. Встановити місце знаходження ОСОБА_4 не вдалося. (а.с. 12)
ОСОБА_4 , рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.06.2008 року була позбавлена батьківських прав відносно першої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 була призначена опікуном дитини та виховувала її до повноліття. (а.с. 9)
Судом приймаються до уваги твердження позивача про те, що з грудня 2020 року відповідачка разом із позивачем та донькою разом не проживає, від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, оскільки це підтверджуються належними та допустимими доказами.
Статтю 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 271/01-20/20.03.381 від 21.02.2022 р. вбачається, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За цією адресою також проживає старша сестра дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно з актом про відвідування сім`ї/особи № 86 від 05.01.2022, складеним представниками служби у справах дітей Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, дитина має окреме ліжко, забезпечена одягом, іграшками.
ОСОБА_1 розповіла, що її дочка, ОСОБА_4 , рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18.06.2008 року була позбавлена батьківських прав відносно першої дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 була призначена опікуном дитини та виховувала її до повноліття.
З приводу такої безвідповідальної поведінки відповідачки, ОСОБА_1 зверталась до відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо притягнення матері дитини до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.
ОСОБА_4 , та малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Спеціалістами відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 29.11.2021 був здійснений вихід за вказаною адресою. Зі слів жінки, яка наразі проживає в квартирі (ім`я, прізвище не повідомила), ОСОБА_4 мешкала в цій квартирі, адреса, за якою проживає відповідачка на даний час мешканці невідома. Для ОСОБА_4 залишено запрошення до відділу для з`ясування її думки щодо позбавлення її батьківських прав. На запрошення ОСОБА_4 не відреагувала, до відділу не з`явилась.
Члени комісії з питань захисту прав дитини дійшли висновку, що ОСОБА_4 жодним чином батьківські обов`язки не виконує, самоусунулась від утримання, виховання дитини, що є підставною, передбаченою er. 164 Сімейного кодексу України, для позбавлення її батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому є доцільним позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки. (а.с. 91-93)
Відповідно до подання районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування № 271/01-20/20.03.-596 від 25.04.2022 р. перед судом ставиться питання про встановлення опіки над малолітньою дитиною. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_1 є бабусею малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 135 СК України. Тому, у випадку прийняття судом рішення про позбавлення матері дитини батьківських прав малолітня ОСОБА_5 отримає статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі викладеного, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, керуючись статтями 58, 60 Цивільного кодексу України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрійському району як орган опіки та піклування просить суд встановити опіку над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , опікуном малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 102-103)
Судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є малолітньою дитиною; мати ОСОБА_4 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками.
ОСОБА_1 є бабусею малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дитина проживає з нею. Згідно характеризуючи даних з місця мешкання ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 2005 року. З нею разом мешкають дві онуки: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на її утриманні. Будинок належить ОСОБА_1 на праві власності, обладнаний необхідною побудовою технікою, мебльований. ОСОБА_1 пенсіонер.
Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.
Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 . є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатила судові витрати при розгляді справи: а саме судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с. 1), а тому, оскільки позов задоволено в повному обсязі сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.
Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 280 -282 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 ( адреса : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначивши опікуном дитини її бабусю - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнути з ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 ( дев`ятсот вісім ) гривень 00 копійок.
Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складено 10 червня 2022 року.
Суддя : Н.Г.Скользнєва