Справа № 275/1000/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2022 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Лівочки Л.І.,

при секретарі - Дубчак Н.В., Василенко С.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

третьої особи- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу №275/1000/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

17 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивував тим, що 01 липня 2019 року, між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність 273000,00 грн., що на момент укладання та підписання договору відповідало еквіваленту 10500 доларів США, за курсом НБУ станом на 01 листопада 2021 складало 275905,35 гривень. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, написаною власноручно відповідачем в момент передачі позивачу суми позики. Кошти відповідач зобов`язався повернути готівкою без сплати відсотків в строк до 1 серпня 2019 року.

Договором позики передбачено, що за згодою сторін зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. При відсутності домовленості питання вирішуються шляхом оформлення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя на 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав та борг у розмірі 10500 дол. США не повернув.

Позивач просив відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на його користь 3% річних обчислених із суми боргу, що утворилася станом на 01 листопада 2021 року, вираженої у національній валюті,за період з 01.08.2019 року по 01.11.2021 року - 710.26 долларів США., що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2021 року становить 18663, 29 грн. (з 01.08.2019 по 31.12.2019 (153 дня ) -132.04 долларів США., за курсом НБУ станом на 01.11. 2021 року становить 3469 грн.. 58 коп. (10500 х 3 х 153 / 365 /100); з 01.01.2020 по 31.12.2020 ( 366 днів) - 315.00 долларів СІІІА., що за курсом НБУ станом на 01. 11. 2021 року становить 8 277 грн. 16 коп. (10500 х 3 х 366 / 366 /100); з 01.01.2021 по 01.11.2021 ( 305 днів) - 263.22 долларів США., що за курсом НБУ станом на 01 листопада 2021 року становить 6916 грн. 55 коп. (10500 х 3 х 305 / 365 /100).

1 липня 2019 року з метою забезпечення виконання Договору позики між позивачем та відповідачем було укладено Іпотечний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О. Л., за реєстровим № 470, 1з, де позивач ОСОБА_1 виступає як іпотекодержатель, а іпотекодавцем виступає відповідач ОСОБА_3 ,

Предметом іпотеки є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Вказана нежитлова будівля розташована на земельній ділянці за кадастровим номером: 820955100:01:003:8162. Про те, ця земельна ділянка на даний час є спірною, оскільки ОСОБА_6 звернувся до Брусилівського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 , про виділення в натурі 1/2 частини земельної ділянки. ОСОБА_5 , ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_6 із зустрічним позовом про визнання права власності на частину земельної ділянки та виділення її в натурі.

Позивач зазначив, що він неодноразово направляв відповідачу вимоги про погашення боргу за договором позики та попереджав його, що у випадку непогашення боргу буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач ОСОБА_3 вимоги отримував, надавав відповіді на заяви, але борг не погасив.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 01 липня 2019 року в розмірі 10500 долларів США, за курсом НБУ станом на 01.11.2021 складає 275905 грн. 35 коп., 3% річних у сумі 18663, 29 гривень; в рахунок погашення заборгованості відповідача за договором позики від 1 липня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О. Л., за реєстровим № 468, в розмірі 10500 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки: 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,реєстраційний номер об"єкта нерухомого майна 09. Предмет Іпотеки знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер:820955100:01:003:8162. Предмет Іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Рішення суду, яке видано Брусилівським районним судом Житомирської області 08. 04.2015 року, справа № 275/37/15-ц. Право власності іпотекодавця на предмет Іпотеки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_7 , державним реєстратором Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області 05.06.2015 року за № 9919103, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

14 січня 2022 року представником відповідача ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав з наступних підстав.

01 липня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено Договір позики. Відповідно до умов Договору позивач передав відповідачу у власність 273000,00 грн., що підтверджується як самим договором так і виданою відповідачем розпискою. Відповідачем визнається факт того, що станом на даний час ним не були виконані зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором. Але даний факт підтверджується не відсутністю виданих позивачем розписок про повернення відповідачем грошових коштів, як про це хибно зазначено у позовній заяві, а фактом перебування написаної позичальником розписки про отримання предмету позики від позикодавця, як це передбачено умовами Договору.

Звертає увагу суду на той факт, що предметом позики були визначено саме грошові кошти у сумі 273000,00 грн. і саме дана сума була передана у власність позичальнику.

При зверненні до суду із вимогою про стягнення із відповідача суми заборгованості за Договором позики, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви обгрунтований розрахунок заборгованості. Такий розрахунок має здійснюватися виходячи із предмету договору, яким є грошові кошти у сумі 273000 гривень безвідносно до валютного еквіваленту суми позики.

Але заявлена позивачем сума до стягнення не підтверджена належними та обгрунтованими розрахунками, а відтак не може братись до уваги судом, оскільки не може бути перевірена відносно предмету Договору, а тому позовна вимога про стягнення заборгованості у заявленому позивачем вигляді задоволена бути не може.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки вказав, що протягом строку перебігу спірних правовідносин позивачем та його представниками, неодноразово на адресу відповідача направлялись вимоги про повернення заборгованості та заяви про досудове врегулювання спору, у яких, зокрема, неодноразово висловлювались пропозиції укласти договір про задоволення вимог Іпотекодержателя про передачу йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Відповідні звернення підтверджують факт відсутності укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Цивільного кодексу України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Отже, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36.37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 Цивільного кодексу України у контексті статей 36,37 Закону України "Про іпотеку" суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому заявлена ним позовна вимога про визнання права власності на предмет іпотеки задоволенню не підлягає.

На момент укладення договору іпотеки сторонам договору було достеменно відомо про те, що належне відповідачу нерухоме майно не зареєстроване як окремий виділений в натурі об`єкт права власності. Підтверджується це, в тому числі і матеріалами справи № 275/540/15-ц, на яку посилається позивач, та яка перебуває у провадженні Брусилівського районного суду Житомирської області.

Предмет договору іпотеки (основна його істотна умова) відсутній, відтак сторони договору не мали можливості дійти, а тому не дійшли згоди стосовно предмета договору.

Це, в свою чергу, ставить під істотний сумнів дійсність такого договору іпотеки, і, як наслідок, можливість застосування до спірних правовідносин сторін положень законодавства про іпотечний договір.

Просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

25 січня 2022 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 01.07.2019 року в розмірі 338 300, 40 грн., що складається з : суми боргу в розмірі 273 000,00 грн., що на момент укладання та підписання договору відповідає еквіваленту 10500 доларів США ; 3% річних у сумі 19813,07 грн.; інфляційних втрат у сумі 45487,33 грн. та надав суду розрахунок заборгованості; та просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3383, 01 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

В суді позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові та в уточненній заяві про зміну позовних вимог; додатково пояснили , що неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки, так як право відповідача на предмет іпотеки належним чином не оформлено.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в суді позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просили відмовити в задоволені позову.

Третя особа ОСОБА_5 в суді позов не визнала.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу (позичальнику) грошові кошти в сумі 273000,00 гривень, що на момент укладання та підписання цього договору відповідає еквіваленту 10500 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 01.08.2019 року (а.с.8). Передача грошових коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 01.07.2019 року (а.с.9).

Пунктом 13 Договору позики передбачено, що за згодою сторін зміни і доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. При відсутності домовленості питання вирішуються шляхом оформлення договору про задоволення вимог Іпотекодержателя на 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

01 липня 2019 року з метою забезпечення виконання Договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено Іпотечний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О. Л., за реєстровим № 470, 1з (а.с. 10-13).

Відповідно до п. 1.2 Іпотечного Договору предметом іпотеки є 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет Іпотеки знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер: 820955100:01:003:8162 (а.с.10).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна слідує, що нежитлова будівля загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 63/200 частки належить на праві приватнії власності ОСОБА_6 , 63/400 частки належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , 63/200 частки належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с.29-33).

Судом встановлено, що позивач неодноразаво звертався до відповідача з вимогою про повернення йому коштів відповідно до Договору позики від 01.07.2019 року, та повідомляв ОСОБА_3 , що вразі не повернення ним коштів в зазначені терміни, він буде звертатись до нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення майна, а саме: 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку за вказаним Іпотечним договором від 01.07.2019 року , що підтверджується його заявами від 03.09.2019 року, 08.11.2019 року, 04.12.2019 року, 25.06.2020 року, 10.07.2020 року, 28.05.2021 року та відповіднимим доказами про їх відправку та отримання відповідачем (а.с.14-16, 18-19,21-24,27,28).

З повідомлень від 08.11.2019 року, 16.12.2019 року, 20.07.2020 року, 10.09.2020 року слідує, що ОСОБА_3 надавав відповіді ОСОБА_1 на його заяви про повернення коштів, та про врегулювання досудового спору, і повідомляв ОСОБА_1 , що він готовий укласти договір купівлі-продажу своєї частки нежитлової будівлі, а саме: 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.17, 20, 25-26).

Відповідно до наданих суду доказів, встановлено, що власником 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 .

Питання щодо поділу в натурі нежитлової будівлі, а саме 63/400 частки нежитлової будівлі загальною площею 140, 7 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не вирішувалось.

Те , що за відповідачем в установленому законом порядку не зареєстровано право власності на вищевказану частку нежитлової будівлі унеможливлює позасудове врегулювання спору шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, між сторонами склалися цивільно- правові відносини, що випливають з договору позики.

Відповідно ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що у встановлений Договором позики строк - 01 серпня 2019 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики не виконав.

Станом на час звернення позивача до суду заборгованість відповідача складає 273000 гривень.

Відповідно до частини 2 статі 625 ЦК України, в разі порушення позичальником виконання грошового зобов`язання, боржник який прострочив його виконання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З цих підстав позивач має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Три процентів річних за період з 01.08.2019 року по 31.12.2021 року на заборгованість в розмірі 273000 грн. становить 19813,07грн., а саме:

-з 01.08.2019 року по 31.12.2019 року (153дні)- 3433.07 грн. (273000 х 3 х 153 / 365/100);

- з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року (366днів) - 8190,00 грн. (273000 х 3 х 366/366/100);

- з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року (365днів) - 8190,00 грн. (273000 х 3 х 365/365/100);

Інфляційні втрати з 01.08.2019 по 31.12.2021 року становлять 45487,33 грн., які розраховуються за формулою: ( інфляційні нарахування) = ( сума боргу) * ( сукупний індекс інфляції) / 100 % - ( сума боргу), де сума боргу - сума простроченого боргу, сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Сукупний індекс інфляції - 99,70% * 100,70% х 100,70% * 100,10% * 99,80% * 100,20% * 99,70% х 100,80% х 100,80% х 100,30% х 100,20% х 99,40% х 99,80% х 100,50% х 101,00% х 101,30% х 100,90% х 101,30% х 101,00% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% = 116,662% .

Інфляційні нарахування - 273000,00 грн. (сума боргу) х 116,662% (сукупний індекс інфляції) /100% - 273 000,00 грн. = 45487,33 гривень.

Сума боргу за договором позики від 01.07.2019 року складає: 338300, 40 грн., що складається з : суми боргу в розмірі 273 000,00 грн., що на момент укладання та підписання цього договору відповідала еквіваленту 10500 доларів США ; 3% річних - 19813,07 грн.;інфляційних втрат- 45487,33 грн.

Статтею 4 ЦПК України передбачено право кожної особи на звернення до суду, в порядку визначеним цим Кодексом, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Враховуючи, що відповідачем не заперечується факт укладення договору позики, отримання ним грошових коштів в сумі 273000,00 грн. та факт неналежного виконання ним зобов"язань за договором позики, то суд приходить до висновку, що права позивача були порушені і він в належний спосіб звернувся до суду з заявою про порушення його прав та надав належні докази, а тому наявні підстави для задоволення позову щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 338300,40 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3383,01 грн.

На підставі ст.ст.625,1046,1047,1049 ЦК України та керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики від 01 липня 2019 року в загальній сумі 338300 (триста тридцять вісім тисяч триста) гривень 40 копійок, що складається з: суми боргу - 273000 (двісті сімдесят три тисячі) гривень; 3% річних - 19813 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот тринадцять) гривень 07 копійок; інфляційних втрат - 45487 (сорок п`ять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 33 копійки, та сплачений судовий збір у розмірі 3383 (три тисячі триста вісімдесят три ) гривні 01 копійку.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, яке складено 30.05.2022року.

Суддя Л.І. Лівочка