КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Київ

Справа № 753/3124/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3028/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Каліушка Ф.А. 19 травня 2021 року у м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів,

В С Т А Н О В И В

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, якому просив про стягнення з відповідача пені за затримку у сплаті аліментів в розмірі 111350,22 грн за період з 08 грудня 2013 року до 01 листопада 2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони у справі є батьками трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення шлюбних відносин діти залишись проживати разом з позивачем. Відповідач проживає окремо. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2014 року у справі № 753/17250/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох дітей в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 жовтня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду перебуває на виконанні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві. За даними ВДВС розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 листопада 2019 року ставив 125292,30 грн. У листопаді 2019 року відповідач сплатила частину боргу по аліментам на утримання дітей у розмірі 104300,00 грн, а у грудні 2019 року - у розмірі 29800,00 грн. Але у зв`язку з затримкою у сплаті аліментів позивач має право на одержання пені, що передбачена положеннями СК України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за заборгованість зі сплати аліментів за період із 12 лютого 2015 року до 01 листопад 2019 року у розмірі 97938,52 грн (дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім гривень п`ятдесят дві копійки).

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 798,63 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що у матеріалах справи міститься складений головним державним виконавцем розрахунок заборгованості за № ВП55968045 від 29 січня 2020 року, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за аліментними зобов`язаннями розрахована за період з 12 лютого 2015 року по 17 грудня 2019 року. Тому розрахунок заборгованості складений позивачем за період з 08 жовтня 2013 року до 11 лютого 2015 року визнаний судом неналежним доказом, а вимоги про стягнення пені за цей період такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення пені за період часу з 12 лютого 2015 року до 01 листопада 2019 року задоволені судом, однак з урахуванням обмеження до 100% заборгованості за аліментами, що дорівнюватиме 119819,98 грн. При цьому, суд враховував, що відповідач сплатила штраф в розмірі 21881,46 грн, тому остаточно розмір пені визначений в розмірі 97938,52 грн.

Не погодилась із зазначеним рішенням суду відповідач, нею подана апеляційна скарга в якій вона вказує на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим з огляду на неврахування судом першої інстанції її доводів. Відповідач вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з об`єктивних причин, а саме вона мала онкологічне захворювання, у зв`язку з чим перебувала на лікуванні за межами України, яке є достатньо витратним. Як тільки у неї з`явилась можливість вона здійснила повне погашення заборгованості. Тому вважає, що на підставі ст. 192 СК України пеня з неї не повинна стягуватись. Також відповідач вказує, що доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з нею. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області з позивача на її користь стягнуті аліменти на їх утримання, однак дане рішення ним не виконується. Посилання суду першої інстанції на те, що вона є засновником ряду юридичних осіб, вважає необґрунтованим, так як в період реєстрації всіх цих підприємств вона перебувала за межами України. Ці дії були вчинені невідомими особами з підробленням документів, про що нею подана заява до правоохоронних органів.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками: ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.9, 10/. З дати народження діти мають зареєстроване місце проживання разом з відповідачем /а.с.14/.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року у справі №753/17250/13-ц визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох дітей - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 - в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 жовтня 2013 року до досягнення дітьми повноліття /а.с.15-16/.

На виконання вказаного рішення суду 09 липня 2014 року був виданий виконавчий лист /а.с.11/. Виконавчий лист перебуває на виконанні Дарницького районного відділу виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де відкрито виконавче провадження № 55968045. Головним державним виконавцем даного відділу 29 січня 2020 року був складений розрахунок заборгованості по аліментах, з якого вбачається, що аліменти нараховувались з 12 лютого 2015 року по 17 грудня 2019 року, але не сплачувались. Заборгованість по їх сплаті була погашена двома платежами 104300 (сто чотири триста) гривень в листопаді 2019 року та 29800 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот) в грудні 2019 року. В цій довідці також вказано, що 14 серпня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 20%, що становить 21881,46 грн /а.с.12/.

В довідці Служби у справах дійте Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 24 квітня 2014 року вказано, що ОСОБА_1 , протягом 2013-2014 років не зверталась до них з питанням щодо визначення пособу участі у вихованні дітей /а.с.13/.

Стороною відповідача на підтвердження стану здоров`я відповідача була надана медична документація. Так, Виписка з історії хвороби стаціонарного хворого № 615 від 15 березня 2008 року містить інформацію про встановлений діагноз постгеморагічна гіпохромна анемія тяжкого степеню, атрофічний гастрит, атрофічний коліт, хронічний комбінований геморой 2-3 ступеню, ускладнений ректальною кровотечією, анемією. З 2003 року страждає гемороєм з кровотечіями, погіршення з січня 2007 року. Після проведеного лікування стан покращився /а.с.61/. З консультативного заключення терапевта від 19 лютого 2010 року вбачається встановлення ОСОБА_1 діагнозу Залізодефіцитна анемія, хронічний геморой, ректальна кровотеча та призначено лікування у хірурга, обстеження, дієта та лікувальні заходи /а.с.60/. У Виписці із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9701 виданій Київською міською клінічною лікарнею № 2 вказано, що ОСОБА_1 поступила у невідкладному порядку з клінікою прямокишкової кровотечі важкого ступеню, проходила стаціонарне лікування з 12 липня 2016 року до 14 липня 2016 року, в ході якого виявлено пухлину /а.с.73/. Відповідно до виписки з історії хвороби № 15841/1333 від 09 листопада 2016 року відділення проктології Київської обласної клінічної лікарні МОЗ України ОСОБА_1 перебувала на обстеженні з 07 листопада 2016 року до 09 листопада 2016 року. Діагноз c-r н/а відділу прямої кишки Т 2-3 NoMoG2, кл.гр ІІ. В задовільному стані виписана для продовження лікування в умовах спеціалізованого закладу /а.с.67/. За 2017 рік наявні дані про проведення відеоколоноскопії в яких зазначається діагноз «c-r прямої кишки (стан після променевої терапії) та «t-r прямої кишки» /а.с.65,66/.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб відповідач є одним із засновників та керівником ТОВ «РАВЕНТРІ ХОЛ» (, дата заснування: 03 листопада 2017 року), ТОВ «БАНЕФОРТ» (, дата заснування: 06 листопада 2017 року), ТОВ «КАЙЛІН» (, дата заснування: 01 листопада 2017 року), а також є засновником ТОВ «ДІПВУД» (, дата заснування: 18 лютого 2018 року), ТОВ «ЛОНГБОУ ХОЛ» (, дата заснування: 14 лютого 2018 року), ТОВ «ФЕЙЕРКЕСЛ» (, дата заснування: 28 листопада2017 року) /а.с.107-124/.

З рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2019 року по справі № 336/2906/19 вбачається, що відповідач з 27 грудня 2016 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_10 , який був розірваний даним рішенням суду /а.с.125-128/.

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-5356/0/15-21-Вих від 12 лютого 2021 року за останні п`ять років зафіксовано перетинання Відповідачкою кордону України з іншим державами в наступні дати і напрямку: 06 квітня 2016 року виїзд в Москву через Конотоп; 18 серпня 2016 року виїзд в Тель Авів через Бориспіль-D; 16 жовтня 2016 року в`їзд з Тель-Авіва через Бориспіль-D; 05 січня 2017 року виїзд в Мінськ через Київ; 06 січня 2017 року в`їзд з Мінська через Горностаївку; 02 березня 2017 року виїзд через Устилуг; 29 травня 2018 року в`їзд з Парижу через Бориспіль-D; 29 травня 2018 року виїзд в Тбілісі через Бориспіль-D.

До апеляційної скарги стороною відповідача долучена копія рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року у справі № 127/8420/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей. Даним судом рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 квітня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Припинено стягнення за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2014 року, з 14 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей - дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Даним судовим рішенням встановлено, що діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються за денною формою у м. Вінниця та з березня 2020 року проживають разом з позивачем ( ОСОБА_1 ) /а.с.163-166/.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 196 ЦПК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо права на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за рішенням суду, суд зобов`язаний з`ясувати: чи була вина особи у виникненні цієї заборгованості, а також матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, якщо заявлено про зменшення неустойки.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх: ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 травня 2014 року у справі №753/17250/13-ц було визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання трьох дітей - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 - в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 08 жовтня 2013 року до досягнення дітьми повноліття.

При виконанні даного рішення суду у проміжок часу з 12 лютого 2015 року до листопад 2019 року відповідачем не здійснювалась сплата аліментів, однак заборгованість була погашена в повному обсязі двома платежами 1043000 грн в листопада 2019 року та 298000 в грудні 2019 року

За рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року у справі № 127/8420/20 припинено стягнення за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 травня 2014 року, з 14 квітня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей - дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Таким чином, у спірний період який визначений судом з 12 лютого 2015 року по 17 грудня 2019 року рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання трьох дітей було чинне, припинення виплати аліментів визначено судом з 14 травня 2020 року, тобто вказане рішення підлягало до обов`язкового виконання, проте ОСОБА_1 до листопада 2019 року не виконувалось. Матеріали справи не містять даних, відповідач не посилається, і судами не встановлені обставини, що в спірний період діти не перебували на утриманні позивача ОСОБА_2 , тому останній, на підставі ст. 196 СК України, має право на стягнення неустойки за несвоєчасну сплату йому аліментів визначних рішенням суду.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_1 вказувала на поважні причини несплати нею аліментів щомісячно, а саме на наявність у неї онкологічної хвороби, на лікування якої потрібні були значні витрати. Матеріалами справи підтверджується наявність у неї ряду захворювань, здійснення численних досліджень та проходження короткострокового лікування у м. Києві. Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, доказів лікування за кордоном та/або доказів витрат на лікування суду не надано. Тому апеляційний суд не вбачає підстав для встановлення відсутності вини відповідача ОСОБА_1 у виникненні заборгованості, що могло б стати підставою для звільнення її від обов`язку сплати неустойки за ст. 196 СК України. А отже доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про наявність підстав для звільнення її від обов`язку сплати пені не знайшли свого підтвердження.

Також суду не надано даних про матеріальний та сімейний стан відповідача, які б могли бути підставою для зменшення неустойки в порядку визначеному ч. 2 ст. 196 СК України.

Судом першої інстанції здійснено перевірку розрахунку здійсненого державним виконавцем та визначено суму заборгованості по сплаті аліментів у спірний період в розмірі 119149 грн. Також слід погодитись з висновком суду першої інстанції про неналежність, як доказу у справі, розрахунку складеного позивачем за період з 2013-2019 роки. В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Судом першої інстанції здійснено обмеження суми пені до 100 % суми заборгованості, а також зменшено її на суму сплаченого відповідачем штрафу, що відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК України. А отже розмір пені визначений судом першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Інших підстав для зменшення розміру неустойки стороною відповідача наведено не було, відсутні і відповідні докази у справі.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про безпідставне врахування судом першої інстанції даних про її участь в якості засновника чи керівника ряду юридичних осіб, оскільки ці дані наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, та вважаються достовірними. До того ж вони не є такими, що вплинули на вирішення питання про стягнення неустойки.

Також не впливають на порядок визначення розміру неустойки за несвоєчасну сплату аліментів дані про перетин державного кодону відповідачем.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на наявність рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року про стягнення аліментів на її користь і його невиконання позивачем не впливає на правильність висновків суду у даній справі, так як воно не стосується періоду, що становить предмет спору - з 12 лютого 2015 року по 17 грудня 2019 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2020 року, припинено стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей, та присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей з 14 квітня 2020 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не довела обставин, передбачених ст. 196 СК України, для звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання зі сплати аліментів на утримання дітей у період з 12 лютого 2015 року по 17 грудня 2019 року,і судом не встановлено такого майнового чи сімейного стану відповідача, який би давав підстави для зменшення розміру пені більше ніж до суми заборгованості по аліментам та за вирахуванням сплаченої суми штрафу.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив всі обставини справ, дав їм належну правову оцінку, рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук