Справа № 278/148/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Глибочицька сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, але не проживає у ньому. Факт реєстрації місця проживання відповідача у згаданому житловому приміщенні перешкоджає позивачу реалізувати його право власності на будинок, яке включає в себе право розпорядження майном, зокрема, позивач позбавлений можливості отримувати субсидію; крім того, його реєстрація в даному будинку призводить до додаткових нарахувань за комунальні послуги.

У зв`язку з наведеним позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 права користування згаданим житловим будинком.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що відповідач є її братом, який зареєєстрований у вказаному будинку, однак більше п`яти років у ньому фактично не проживає, а проживає в АДРЕСА_2 . Зазначила, що вказаний будинок був за життя подарований її матір`ю ще у 2017 році і вонам є єдиною його власницею.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що він являється спадкоємцем майна померлої матері - частини будинку, де зареєстрований у даний час, і у разі задоволення позову ОСОБА_1 він буде позбавлений можливості отримати долю у спадщині. У будинок сестри навідується, але постійно не проживає в ньому вже багато років. Підтвердив та не оспорював факт свого проживання за іншою адресою у селі Глибочиця більше трьох років. Вказав, що до нотаріуса із завою про прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_3 , яка померла у 2019 році, не звертався.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 27.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Силіною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 915, будинок АДРЕСА_1 подаровано позивачу дарувальником ОСОБА_3 (а.с. 7-9).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №92981363 від 27.07.2017 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).

Зі змісту довідки № 62 від 13.01.2022 року вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с. 28), ОСОБА_2 зареєстрований з 29.12.2004 року у АДРЕСА_1 .

Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відтак судом примається до уваги та не потребує доведення визнаний відповідачем факт постійного непроживання у спірному будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N 695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N 523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не належать до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що тривале не проживання відповідача, який не пов`язаний спільним побутом з позивачем, у належному ОСОБА_1 житловому будинку, має істотне значення, оскільки створює перешкоди позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання майном; у зв`язку з чим, дослідивши питання дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідача на користування будинком, вважає за потрібне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відтак з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141, 280 ЦПК, ст. 391, ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Глибочицька сільська рада Житомирського району Житомирської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 09.06.2022 року.

Суддя О. М. Дубовік