Провадження № 22-ц/802/183/22 Категорія: 8 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я.,

секретаря Кіт А. Д.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля, який належить на праві спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Терлецького Олександра Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості Ѕ частки автомобіля, який належить на праві спільної сумісної власності.

Вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебував у шлюбі з 27.07.2013 року. Під час перебування в шлюбі за спільні кошти було придбано автомобіль марки «MAZDA-6», легковий , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та зареєстровано право власності на відповідачку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Після розлучення позивач не може дійти згоди з відповідачкою щодо розподілу спільного майна, зокрема, даного автомобіля.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості Ѕ частки майна спільної сумісної власності подружжя за вищевказаний транспортний засіб «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , в розмірі 70555 грн., а також судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 42 674 (сорок дві тисячі шістсот сімдесят чотири тисячі) 15 коп. гривень компенсації вартості Ѕ частини транспортного засобу марки «MAZDA-6», легковий , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 549 п`ятсот сорок дев`ять) грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Терлецький О. М. просить рішення в частині задоволення позову та стягнення судових витрат скасувати, в цій частині позову відмовити, в решті рішення залишити без змін, покликаючись на передчасність висновків суду щодо відсутності підстав для відступлення засад рівності часток подружжя при поділі спільно нажитого майна, не врахування судом вартості іншого спільного майна, яке залишилось у власності позивача, і вартість якого підтверджена бухгалтерськими документами.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 , приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2013. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення від 09.03.2021 року (а.с. 7).

Під час перебування в шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано автомобіль марки «MAZDA-6», легковий , 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , та зареєстровано право власності на відповідачку, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.9)

На підтвердження вартості транспортного засобу позивачем надано звіт про оцінку колісних транспортних засобів №434/21 від 18.08.2021, згідно висновку якого, ринкова вартість об`єкту оцінки станом на 18.08.2021 становить 140111 грн. (а.с.11-22).

Позивачем стверджується, а відповідачем не заперечується факт користування та фактичного володіння відповідачкою ОСОБА_2 спірним майном.

Зважаючи на те, що між сторонами в договірному порядку не встановлювався особливий порядок набуття, зміни та припинення права власності на майно у період шлюбу, не визначено окремо правовий режим спірного майна, суд не вбачає підстав для відступлення від презумпції рівності часток подружжя у спільному майні, передбаченої ст.ст.70,72 СК України.

Однак, судом взято до уваги той факт, що відповідачка, не погодившись із вартістю транспортного засобу, визначеною у звіті №434/21 про оцінку колісних транспортних засобів від 18.08.2021 (а.с.11-22), запропонованою позивачем, надала виконаний на її замовлення звіт про оцінку майна від 04.07.2021 за №21/4207 (а.с.44-76).

У зв`язку із вищенаведеним, та виходячи з вимог положень ч.1 ст.109 ЦПК України, суд першої інстанції врахував, що відповідачкою визнається ринкова вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна від 04.07.2021 (а.с.44), а саме у розмірі 42674,14 грн., яку суд вважав за доцільне брати до уваги для визначення розміру компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу, оскільки предметом оцінки був саме спірний автомобіль.

За таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 42674,14 грн. компенсації 1/2 вартості майна спільної сумісної власності на автомобіль марки «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, з якої слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, зміст статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Разом з тим,

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компетенції вартості його частки.

Таким чином судом встановлено, що дійсно за період перебування в шлюбі позивачем придбано транспортний засіб марки «MAZDA-6», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , який є спільною сумісною власністю.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи наведені обставини та вимоги зазначених норм законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення вартості частки у спірному автомобілі, який перебуває в користуванні відповідачки, на користь позивача. Будь-яких обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток у спільному майні, відповідачкою не наведено.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом лише про поділ автомобіля, належного сторонам на праві спільної сумісної власності, інше майно, нажите подружжям, не було предметом даного спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що в користуванні позивача залишилося спільне майно, зокрема, меблі та будівельні матеріали, використані для покращення квартири, яка була у користуванні сторін, не заслуговують на увагу, враховуючи, що відповідачкою не було заявлено зустрічного позову про розподіл іншого майна, належного подружжю. Дане майно не було предметом спору, а тому суд першої інстанції розглядав справу в межах заявлених позовних вимог. Крім того, відповідачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про поділ іншого майна, яке вона вважає спільною сумісною власністю.

Доводи апеляційної були предметом дослідження судом першої інстанції, і їм суд дав вірну правову оцінку в рішенні суду.

Таким чином рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367,374,375 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Терлецького Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 листопада 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді :