РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 566/1073/20

Провадження № 22-ц/4815/612/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С.С.

секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк`на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2021 року у складі судді Хомицької А. А., ухвалене в смт. Млинів Рівненської області о 10годині 23 хвилин, повний текст рішення складено 30 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 07.08.2008 року уклали кредитний договір № ROMWG4, за умовами якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 19578,79 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 90000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2026 року. Згідно заяви відповідача кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США та укладено додаткову угоду до кредитного договору. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 19578,80 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 13.07.2020 року має заборгованість у розмірі 54653,27 доларів США, яка складається з наступного: 17353,93 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 12495,57 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2649,01 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22154,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 54653,27 доларів США, що за курсом 26,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2020 року складає 1472905,62 грн. за кредитним договором №ROMWG4 від 22.04.2008 року, а також судові витрати.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями укладеного сторонами договору про іпотечний кредит, де сторони передбачили порядок вимоги кредитором від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим Договором або за Іпотечним договором, шляхом направлення повідомлення з зазначенням дати про дострокове розірвання договору, і обґрунтоване відсутністю належних, достатніх і достовірних доказів на підтвердження того, що такий порядок повідомлення боржника був дотриманий Банком.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи , Акціонерне товариствj Комерційний банк «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що судом першої інстанції помилково покладено в основу відмови у задоволенні позову положення Договору про іпотечний кредит, за яким кредитор зобов`язаний вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту шляхом направлення повідомлення із зазначенням дати про дострокове розірвання договору. Пояснює, що п. 5.2.4 Договору про іпотечний кредит визначене право кредитора вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому або частково у випадку неналежного виконання або невиконання позичальником будь-яких зобов`язань. Стверджує, що направлення письмової вимоги визначене сторонами договору як право, а не обов`язок кредитора. Зазначає, що використання досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує захисту своїх прав і свобод, і така можливість судового захисту не може бути поставлена законом у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Вказує, що на момент звернення до суду з цим позовом у відповідача була наявна прострочена заборгованість за тілом кредиту, відсотками, комісією, неустойкою, а тому суд безпідставно відмовив у їх стягненні з огляду на необов`язковість досудового врегулювання спору. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі та розподіл судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 22.04.2008 року між сторонами було укладено Договір про іпотечний кредит № ROMWG4, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 90 000 гривень, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 90000 гривень, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00 (п`ятнадцять цілих) % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту. Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 1.1., 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.4, 4.1, 5.2, 5.3.3, 5.3.12, 6.3, 6.5., а також у Додатку N 1 до цього Договору, а саме: сум кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, затрат на укладення договорів страхування та договорів забезпечення. Кредит надається строком погашення не пізніше 22.04.2026 р. на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

17.07.2008 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про зміну валюти кредиту по договору № ROMWG4, залишок заборгованості в розмірі 93 483,81 грн., в якій просив конвертувати у валюту договору у долари США.

Відповідно до п. 1.1 копії Додаткової угоди від 07.08.2008 р. до Договору про іпотечний кредит № ROMWG4 від 22.04.2008 р., Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором, зазначені у розділі 8 Договору.

Банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 07.08.2008 р. по 22.04.2026 р. включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 19578,80 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3,00 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2. даного Договору.

Станом на 07.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № ROMWG4 від 22.04.2008 р. складає 90 845,64 грн., що еквівалентно 19 578,80 доларів США. Періодом сплати вважати «22» число кожного місяця. Погашення кредиту провадиться в строки, відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток №1), який розраховується згідно залишку заборгованості за кредитом станом на 07.08.2008 р..

У п. 8.9 Додаткової угоди зазначено, що Додаток № 1 - «Графік погашення кредиту» є невід`ємним додатком до даного договору.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 станом на 13.07.2020 року у розмірі 54 653,27 доларів США, яка складається з наступного: 17 353,93 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 12 495,57 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 649,01 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22 154,76 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з того, що тим не було дотримано обов`язкової процедури направлення Банком позичальнику вимоги про дострокове повернення коштів за Договором про іпотечний кредит, яка передбачена сторонами у п. 5.2.4 та п. 6.3 Договір про іпотечний кредит № ROMWG4.

Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, є хибним та суперечить матеріалам справи.

Так, відповідно до п. 5.2.4 Договору про іпотечний кредит № ROMWG4 від 22.04.2008 року, кредитор має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань.

Аналогічний зміст містить п.2.3.3 Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № ROMWG4 від 22.04.2008 року, згідно якого направлення Банком вимоги позичальнику є правом Банку, а не обов`язком.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, Договір про іпотечний кредит № ROMWG4 та Додаткова угода до Договору про іпотечний кредит № ROMWG4 нього містять в собі зміст ч.2 ст.1050 ЦК України, щодо права позикодавця вимагати дострокового повернення позики, яке може здійснюватись, в тому числі шляхом направлення відповідної вимоги, але не виключно та обов`язково шляхом направлення вимоги, як помилково зазначив суд першої інстанції, визначивши це обов`язковою дією Банку.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що звернення до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості є безумовним правом позивача, яке не пов`язане з необхідністю обов`язкового звернення до відповідача з досудовою вимогою.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України у кожного є право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень та протиправних посягань. Тобто кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом засіб захисту прав і свобод. Захист прав та законних інтересів може реалізовуватись кількома способами, серед яких: самозахист, залучення органів, які будуть сприяти в такому захисті, досудове врегулювання спорів.

Використання досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту, що було встановлено Рішенням КСУ № 15-рп/2002 від 09.07.2002 р. у справі щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів). Конституційний Суд України виходив з того, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 12.02.2019р. у справі № 904/1253/18 та від 03,05.2018р. у справі № 906/1024/16.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Доказів повернення коштів, які отримав відповідач за Договором про іпотечний кредит від Банку та виконання належним чином взятого на себе зобов`язання суду не надано.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи з того, що відповідачем не надано достовірних та належних доказів виконання свого зобов`язання перед Банком, не спростовано наданого Банком розрахунку заборгованості, а наявна у матеріалах справи Виписка по банківських операціях безспірно свідчить про використання позичальником кредиту та часткове його погашення, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та їх доведеність в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом та комісії.

Разом з тим суд не може погодитися з вимогами Банку про стягнення пені та вважає їх неправомірними.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Чинним законодавством встановлено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Дія Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені Законом України «Про захист прав споживачів» за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц.

Вимоги про стягнення пені Банком заявлені у валюті кредиту - доларах США, а тому не підлягають до задоволення.

Оцінюючи докази по справі у їх сукупності та взаємозв`язку, аналізуючи норми закону, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі, заявленому Банком та підтвердженому розрахунковими документами в загальній сумі 32 498,51 доларів США (17 353,93 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 12 495,57 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 649,01 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом), що за курсом 26,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2020 року складає 875 834 гривні 84 копійки.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви в сумі 20 000,00 грн. та 2 093,58 грн. (а.с. 30, 31) та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 33 140,37 грн., а всього 55 233,95 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 32 864,20 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 24 грудня 2021 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ROMWG4 від 22.04.2008 року у розмірі 32 498,51 доларів США, яка складається з наступного: 17353,93 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 12 495,57 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 649,01 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, що за курсом 26,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.07.2020 року складає 875 834 (вісімсот сімдесят п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 84 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати, понесені у зв`язку із сплатою судового збору, в сумі 32 864 (тридцять дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) гривні 20 копійок.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 22 154,76 доларів США відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.