Справа № 331/4883/20
Провадження № 2/331/66/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» січня 2022 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Федоровій К.Д.

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі у режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олександрівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області, третя особа: Запорізька місцева прокуратура № 1 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Олександрівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області, третя особа Запорізька місцева прокуратура № 1 про стягнення моральної шкоди.

В обгрунтуваня позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 8 травня 2019 року на виконання ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя до ЄРДР внесено відомості за його заявою про вчинення кримінального правопорушення і зареєстроване кримінальне провадження № 0000058 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та 0000166 і розпочато до судове розслідування.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів. Слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.1 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженню підлягають доказуванню:

подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення)

винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення

вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих дій та негласних слідчих дій.

У зв`язку з тим, що слідство проводиться всупереч вимогам ст. ст. 8 та 9 КПК України, однобічно, необ`єктивно, не має на меті розкриття злочину, встановлення істини, а слідчий Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУ НП в Запорізькій області Д. Кононенко порушує основоположні принципи кримінального провадження щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, ним неодноразово подавались скарги до слідчих суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, керівництва ГУ НП в Запорізькій області, керівництва Слідчого Управління ГУ НП в Запорізькій області, керівництва прокуратури Запорізькоі області, гарячу лінію Національної поліції України.

Так, 22.05.2019 року він звернувся до ГУ НП в Запорізькій області із заявою про визнання його потерпілим і проведення слідчих дій.

Діючи всупереч інтересам служби посадові особи ГУ НП в Запорізькій області відмовилися від проведення слідчих дій та не надали жодної відповіді на вказане звернення.

Під час досудового розслідування кримінального провадження №0000058 від 07.05.2019 р. були встановлені обставини щодо вчинення посадовими особами МКП «Основаніє» особливо тяжкого злочину.

25.05.2020 р. ним подано клопотання до уповноважених осіб Олександрівського ВП про реєстрацію кримінального провадження, як передбачено ч.1 ст.214 КПК України. Діючи всупереч інтересам служби, порушуючи норми КПК України та його права, які охороняються законом, посадові особи зазначеного відділу поліції відмовилися реєструвати кримінальне провадження.

У зв`язку з цим він був змушений звернутися зі скаргою про бездіяльність до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.

10.06.2020 р. слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі 331/2093/20-к встановлена бездіяльність посадових осіб Олександрівського ВП та зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 про вчинене правопорушення за ч.4 ст.28 та ч.5 ст.191 КК України та розпочати досудове розслідування.

29.08.2019 року та 17.09.2019 року він звернувся на гарячу лінію Національної поліції України з приводу неналежного проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях № 000058 та № 0000166.

25.09.2019 року на його адресу направлено листа за №Б-477/4гл/Б-791гл/6/03-2019 в якому зазначено, що СУ ГУ НП в Запорізькій області надано вказівку на активізацію досудового розслідування, хід досудового розслідування взято на особистий контроль та у найкоротший термін будуть проведені додаткові слідчі дії за його участю, направлені на збирання доказів, достатніх для прийняття обґрунтованих рішень по кримінальних провадженнях.

Фактично ж жодних слідчих дій виконано не було.

05.10.2019 р. він звернувся на гарячу лінію Національноі поліціі Украіни зі скаргою на бездіяльність посадових осіб СУ ГУ НП в Запорізькій області та СВ Олександрівського ВП.

01.11.2019 р. на його адресу направлено листа за МБ- 791/2гл/6/03-2019 в якому зазначено, що СУ ГУНП в Запорізькій області надано вказівку на активізацію досудового розслідування, стан досудового розслідування у кримінальних провадженнях заслухано на оперативній нараді у керівництва СУ ГУ НП, визначені додаткові слідчі дії направлені на повноту досудового розслідування.

Фактично ж жодних слідчих дій, направлених на прийняття законного рішення у кримінальному провадженню, виконано не було.

23.10.2019 року він звернувся з клопотанням до слідчого СВ Олександрівського ВП про проведення слідчих дій по кримінальному провадженню № 0000166.

Зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, порушуючи ст. ст. 2, 8, 9 КПК України та Конституцію України, його права, як громадянина України, слідчий Олександрівського ВП Д. Кононенко відмовила у задоволенні клопотання, винесла постанову, яка є необгрунтованою та невмотивованою з точки зору діючого законодавства, адже слідча Д. Кононенко жодним чином не зазначила у постанові, що стало підставою для відмови та які саме докази, здобуті в ході досудового розслідування, дали слідчому підстави для такого висновку.

23.10.2019 року він звернувся до слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко з клопотанням про проведення слідчих дій у кримінальному провадженню № 000058.

Діючи всупереч інтересам служби, порушуючи його конституційні права слідчий СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко винесла постанову про часткову відмову у задоволенні клопотання, яка є незаконною і необґрунтованою з точки зору діючого законодавства, адже слідча Д.Кононенко жодним чином не зазначила, що стало підставою для відмови та які саме докази, здобуті у ході досудового розслідування, дали слідчому підстави для такого висновку.

27.12.2019 року на ім`я слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко ним направлено клопотання про проведення слідчих дій, визнання потерпілим та наголошено, що розслідування кримінального провадження ведеться неефективно, з порушенням норм КПК України та його прав, як громадянина України.

Зловживаючи владою, діючи всупереч інтересам служби, слідчий СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко не розглянула зазначене клопотання та не прийняла жодного процесуального рішення.

02.01.2020 р. ним подана скарга на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко про визнання його потерпілим до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя та проведення слідчих дій..

05.02.2020 р. слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя М.В. винесено ухвалу у справі 331/4832/19.0 про зобов`язання слідчих

СВ Олексанрівського ВП Д.Кононенко визнати його потерпілим по кримінальних провадженнях N 0000058 та № 0000166.

18.02.2020 р. він звернувся на гарячу лінію Національноі поліціі України зі скаргою на бездіяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко.

18.03.2020 р. на його адресу направлено листа за № 24/B-1132 за підписом заступника начальника ГСУ НП України М.Г.Фільчакова що стан досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень заслухано на оперативній нараді в СУ ГУНП в Запорізькій області, за результатами якої дано вказівки відповідно до ст.36 КПК України і виконання яких взято на контроль.

Фактично ж жодних слідчих дій не проводилося і контроль не здійснювався.

21.02.2020 р. ним подано клопотання про проведення слідчих дій на ім`я слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко.

Слідча Д.Кононенко зловживаючи службовим становищем, халатно ставлячись до виконання своїх обов`язків та не виконуючи вимоги ст. ст. 2, 8, 9, 56 КПК України та ст. ст. 19, 47 Конституції України, відмовилась розглядати зазначене клопотання.

07.03.2020 р. до ГУ НП в Запорізькій області ним подано скаргу про протиправну діяльність слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко під час досудового розслідування кримінальних проваджень № 0000166 та № 0000058, навмисне затягування досудового розслідування та порушення його прав, як потерпілого по справі, Конституції України та ст ст. 2, 8, 9, 56 КПК України.

24.03.2020 року на його адресу направлено відповідь за № Б-221/1гл/2/6/03- 2020 в якій зазначено, що надано процесуальні вказівки про проведення додаткових слідчих (розшукових) дій та буде ініційоване питання перед прокуратурою Запорізької області про об`єднання зазначених кримінальних проваджень та визна чення місця проведення подальшого досудового розслідування.

Фактично посадові особи СУ ГУНП в Запорізькій області надали інформацію, якою було підтверджено імітацію досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень та жодна слідча дія виконана не була.

21.04.2020р. ним подано скаргу про бездіяльність слідчих СВ Олександрівського ВП та СУ ГУНП в Запорізькій області, халатне ставлення до виконання своїх обов язків, порушення норм КПК України та Конституції України на ім`я начальника ГУНП України в Запорізькій області генерала поліції Лушпієнко М.М.

21.04.2020 р. він звернувся з клопотанням про проведення слідчих дій до слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко.

Зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, порушуючи ст. ст. 19, 147 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 9, 56 КПК України,слідчий Д.Кононенко маючи неспростовні докази вчиненого злочину, свідчення осіб, які викривають та підтверджують скоєне правопорушення, долучені розпорядження міського голови м.Запоріжжя, який також підтвердив вчинення злочину, маючи на меті приховування злочину та злочинців, зловживаючи своім службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби безпідставно відмовила в задоволенні клопотання, посилаючись на обставину, що закінчилися строки досудового розслідування.

18.05.2020 р. слідчою СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко підписано повідомлення про закриття кримінального провадження N 000166 на підставі ст. 284 ч.1 абз.14 КПК України при тому, що слідством були зібрані достатні та неспростовні докази скоєного правопорушення.

У зв`язку зі скоєним посадовим злочином при розслідуванні кримінального провадження № 00166 слідчим СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко, ним 26.05.2020 р. було подано повідомлення про злочин у порядку ч. 1 ст. 214 КПК України до Державного Бюро Розслідувань, яке перенаправлене до ТУ ДБР розташованого у м. Мелітополі та яке у подальшому з невідомих підстав було перенаправлено до прокуратури Запорізької області листом за №°E-1561/17-01-01-20 від 12.06.2020 р.

У зв`язку з тим, що посадові особи ТУ ДБР у м. Мелітополі, прокуратури Запорізької області та ГУНП в Запорізькій області відмовилися виконувати норми діючого законодавства України, він був змушений звернутися до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність посадових осіб ДБР, які відмовилися виконувати норми ст. 214 КПК України.

25.06.2020 р. слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про зобов`язання реєстрації кримінального провадження відносно слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко за ознаками злочину, передбаченими ч. З ст. 365 КК України.

У зв`язку з винесеною ухвалою слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва про реєстрацією кримінального провадження відносно слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України, 02.07.2020 р. він звернувся з заявою до ГУ НП України в Запорізькій області щодо неможливості проведення досудового розслідування слідчим Д.Кононенко кримінального провадження № 0000058, яка маючи беззаперечні докази скоєного правопорушення, зловживаючи владою, діючи в інтересах осіб, які вмотивовано підозрюються у вчиненні злочину, зухвало порушила норми КПК, КК України, ст. ст. 19, 147 Конституції України.

13.07.2020 р. він, як потерпілий по справі, звернувся до слідчого СВ Олександрівського ВП Д.Кононенко з клопотанням про проведення слідчих дій.

Діючи всупереч інтересам служби, зловживаючи своїм службовим становищем, порушуючи вимоги ст. ст. 2, 8, 9, 56 КПК України, ст. ст. 19, 147 Конституції України, приховуючи вчинене правопорушення, слідчий Д.Кононенко відмовилася розглядати зазначене клопотання та надавати матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

13.07.2020 р. у зв`язку з неефективним та тривалим розслідуванням кримінального провадження N 0000058, він звернувся до уповноважених осіб Олександрівського ВП з клопотанням про ознайомлення з матеріалами зазначеного кримінального провадження.

Діючи всупереч інтересам служби, халатно відносячись до виконання своїх обов`язків, уповноважені особи Олександрівського ВП відмовились розглядати зазначене клопотання, не винесли жодного процесуального рішення, чим порушили ст. ст. 2, 8, 9, 56 КПК України, ст. ст 7, 19, ст. 147 Конституції України.

20.08.2020 р. він звернувся до Головного Слідчого Управління НП України зі скаргою на злочинну бездіяльність слідчого С В Олександрівського ВП Д.Кононенко під час досудового розслідування кримінальних проваджень № 000058 та № 0000166. 20.10.2020 року на його адресу було направлено листа за №Б-663/2/6/03-2020, в якому було повідомлено, що за результатами службового розслідування, неналежне виконання своїх обов 'язків, порушення норм КПК України до окремих працівників поліції застосовано заходи дисциплінарного впливу та прокурором Запорізької місцевої прокуратури N l змінена підслідність.

3.07.2020 року він звернувся зі скаргою до ГУ НП в Запорізькій області щодо неналежного виконання своїх обов`язків слідчим ОСОБА_2 .

Діючи всупереч інтересам служби, халатно виконуючи свої обов`язки уповноважені особи ГУНП в Запорізькій області порушили ст. ст. 19, 147 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 9, 56 КПК України, відмовилися розглядати зазначену заяву та не надали відповідь.

20.07.2020 року він звернувся зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Олександрівського ВП до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя.

22.07.2020 р. слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя винесено ухвалу у справі 331/4832/19, якою зобов`язано слідчого СВ Олександрівського ВП ГУ НП в Запорізькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.07.2020 року про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні N° 0000058.

Діючи всупереч інтересам служби, зловживаючи владою та службовим становищем, маючи на меті приховування злочину та непритягнення до кримінальної відповідальності осіб, які вмотивовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, посадові особи СВ Олександрівського ВП вчинили посадовий злочин та відмовилися виконувати рішення суду, яке набрало законної сили.

У зв`язку з систематичними порушеннями норм діючого законодавства України, Конституції України, прав і свобод громадянина України, діючи за межами правового поля і здорового глузду, 20.08.2020 р. він звернувся до ГСУ НП України з повідомленням про вчинення особливо тяжкого злочину посадовими особами Олександрівського ВП ГУНП в Запорізькій області.

У строки, передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України відомості за його повідомленням про вчинення злочину до ЄРДР внесені не були і він звернувся зі скаргою до Печерського районного суду м. Києва.

09.09.2020 р. слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва винесено ухвалу про зобов 'язання уповноваженої особи ГСУ НП України зареєструвати кримінальне провадження за ч. 1 ст. 255 КК України про вчинене правопорушення працівниками Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області та СУ ГУНП в Запорізькій області, які діючи у складі злочинної організації вчиняють дії щодо приховування злочинів, умисно не виконують ухвали слічого судді, безпідставно закривають кримінальні провадження. 21.10.2020 р. ГСУ НП України було зареєстроване кримінальне провадження № 0001023 за ч. 1 ст. 255 КК України.

21.09.2020 р. за № 33-104-2622-20 на його адресу направлено відповідь Запорізькою місцевою прокуратурою № l на звернення від 07.05.2020 року про неналежне, не ефективне та умисне затягування досудового розслідування кримінального провадження № 0000058, в якому зазначено, що визначено орган досудового розслідування, надано вказівки у вище зазначеному кримінальному провадженні, направлені на прийняття законного та обгрунтованого рішення.

Діючи всупереч інтересам служби, зловживаючи владою та службовим становищем, порушуючи ст. ст. 19, 147 Конституції України, ст. ст. 2, 8, 9, 56 КПК України дізнавач Діденко І.Т. не спромігся виконати ухвалу суду, яка набрала законної сили, а також не здійснив жодної слідчої дії.

25.11.2020 року він звернувся до Начальника Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з повідомленням про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами СВ Олександрівського ВП.

Діючи всупереч інтересам служби, халатно виконуючи свої обов`язки, в порушення норм КПК України зазначене повідомлення не було зареєстроване, а відомості про злочин не були внесені до ЄРДР.

14.12.2020 р. він звернувся до Жовтневого районного суду місті Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність начальника Олександрівськбго ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Своїми незаконними діями і бездіяльністю, надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 та № 0000166, неодноразове прийняття рішень у спосіб, який не відповідає діючому законодавству України, здоровому глузду, відвертого ігнорування прав і свобод громадянина України, які захищені Конституцією та законами України, намагання закрити кримінальні провадження при тому, що зібрані достатні та неспростовні докази вчинених правопорушень, посадові особи СВ Олександрівського ВП ГУ НП в Запорізькій області заподіяли йому, як потерпілому по справі, моральну шкоду, тому що:

з вини слідчих його права неодноразово порушувалися та права не поновлені;

з вини слідчих порушення закону не припинено;

досудове слідство у зазначеному кримінальному провадженні проводиться неналежним чином, з численними порушенням норм діючого законодавства та моїх прав.

він, як громадянин України, повинен протягом тривалого часу звертатися до суду зі скаргами на бездіяльність слідчих, у зв`язку з чим витрачав час, кошти, ніс моральні страждання у зв`язку з зухвалим ставленням до виконання своїх обов`язків слідчими.

з вини слідчих він був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону.

з вини слідчих протягом п`яти років він займався не притаманними йому справами, його життя безповоротно зруйновано та порушено психологічне благополуччя, погіршився стан мого здоров`я.

протягом тривалого часу він витрачав свій особистий час і звертався до вищестоящих керівників органів досудового слідства Національної поліції України, суду за захистом своїх прав, гарантованих Конституцією України.

Умисне грубе порушення його прав слідчими призвели до погіршення стану здоров`я, неможливості реалізації його звичок і бажань, неможливості проводити активне особисте життя, у психологічному дискомфорті та почутті несправедливості він живе пять років, що вимагає від нього докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя.

з вини слідчих, шляхом прийняття незаконних рішень і навмисної тривалої бездіяльності він був позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Закон зобов`язує слідчих дотримуватися встановлених правил, за невиконання яких настає відповідальність по відношенню до громадянина, передбачена у вигляді компенсації за спричинення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком Держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожна людина має право на компенсацію за рахунок держави матеріальної та моральної ійкоди, спричиненої незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадових осіб держави.

Відповідно до ст. 147 Конституції України тільки Конституційний суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України, здійснює офіційне тлумачення Конституції України.

Відповідно до ст. 130 Конституції України шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю органа досудового слідства, прокуратури або суду повинна бути компенсована державою за рахунок коштів державного бюджету України у випадках і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 23 ЦК України фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням його права, зокрема протизаконних дій слідчих, яка призвела до порушення нормальних життєвих зв`язків і вимагає більше зусиль аби організувати своє життя, а також моральних страждань, які виникли у зв`язку з тривалою неправомірною поведінкою по відношенню до неї з боку слідчого відповідача.

За відсутності підстав для застосування частини першої ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди органами досудового слідства, прокуратури або суду, діє правило частини 6 ст. 1176 ЦК України і така шкода компенсується на загальній основі, передбачених ст. 1174 ЦК України.

Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, заподіяна людині незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадовими особами органів державної влади при здійсненні своїх повноважень, повертається Державою незалежно від його провини, у зв`язку з чим позивач звільнений від доказування вини відповідача по цій категорії справ.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на Державу.

Подача позову згідно ст.56 Конституції України, ст. ст. 23, 1174 ЦК України погоджується з правовими позиціями Верховного Суду, згідно з якими шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю слідчого при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується:

на підставі ст. 1174 ЦК України Державою незалежно від його провини;

що органи досудового слідства, зокрема слідчі, є суб`єктами відповідальності за ст. 1174 ЦК України по даній категорії справ;

що неправомірні діі та бездіяльність слідства були встановлені ухвалами слідчих суддів, які набрали законноі сили, якими встановлені протиправна бездіяльність слідчого в частині невиконання службових обов`язків.

Факт порушення його прав, вимог КПК України, тривалої протиправної бездіяльності слідчих СВ Олександрівського ВП ГУ НП в Запорізькій області при імітації досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000058 та № 0000166 був встановлений судовими рішеннями, які набрали законноі сили, що відповідно до ст. 1174 ЦК України є однією із підстав для відшкодування шкоди, завданої йому незаконними рішеннями, дією та бездіяльністю посадових осіб СВ Олександрівського ВП ГУ НП в Запорізькій області при здійсненні своїх повноважень.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач ОСОБА_1 просить суд захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяної йому неправоміоною тривалою бездіяльністю слідчими

Олександрівського ВП ГУНП в Запорізькій області при розслідуванні у кримінальному провадженні № 0000058 та № 0000166; стягнути з відповідача за заподіяну йому моральну шкоду 2 800 000 (два мільйона вісімсот тисяч) гривень стягнути з відповідача 100 000 грн за адвокатські послуги; стягнути з відповідача 50 000 грн за витрати під час досудового розслідування.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Представники ГУНП та Запорізької обласної прокуратури в судовому засіданні проти позову заперечували, вважали, що вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, надали суду письмові відзиви.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши надані сторонами письмові докази, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що 08.05.2019 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя СУ ГУНП в Запорізькій області було внесено відомості до ЄРДР №0000166 із зазначенням про те, що в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

В довідці про стан досудового розслідування (а.с.241-244), наданою представником відповідача зазначено, що згідно пояснень ОСОБА_1 на досудовому розслідуванні, в 2018 році прокуратурою, під час розслідування кримінального провадження №0001068 було допитано в якості свідка ОСОБА_3 , який пояснив, що після призначення на посаду Директора Департаменту ЖКГ ним було ведено новий порядок оплати комунальних підприємств за надані послуги, придбання товарів, тощо, які полягали в складанні підприємствами реєстрів оплат, які повинні були погоджуватись Департаментом в особі ОСОБА_1 , на підставі яких здійснювалось переведення коштів. В свою чергу, заявник зазначає, що Розпорядженням Запорізького міського голови №81р від 24.02.2014 встановлено контроль за рухом коштів та затверджено склад, робочої комісії з контролю, який полягав у щоденному погодженні платежів відповідних підприємств (керівники КП були зобов`язані щоденно надавати до комісії копії довідок про рух коштів, завірені керівником КП та реєстр платежів на поточний день для погодження їх робочою комісією, а не особисто ОСОБА_1 ).

В ході досудового розслідування слідчим проведено наступні слідчі (розшукові) дії:

- Допитано в якості свідка заступника директора МКП «Основаніє» ОСОБА_4 , який пояснив, що йому відомо про надання ОСОБА_5 не правдивих свідчень під час досудового розслідування кримінального провадження №0001068. Свідок підтвердив, те що ОСОБА_5 будучи обізнаний, що ОСОБА_1 не розробляв схем погодження платежів, а діяв на підставі розпоряджень міського голови Сіна О.Ч. №81р та №107 p., якими було впроваджено контроль за рухом коштів КП. На його думку ОСОБА_5 свідок ОСОБА_3 (колишній директор МКП, «Основаніє») дали такі показання з метою перекладання своєї відповідальності.;

- Допитано в якості свідка начальника інформаційно-технічного відділу МКП «Основаніє» ОСОБА_6 , з приводу відомих йому обставин, розслідування кримінального провадження №0001068. Останній пояснив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 неодноразово викривались - директором Департаменту ЖКГ ЗМР ОСОБА_1 у вчиненні посадових злочинів, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 неодноразово ініціював питання щодо звільнення ОСОБА_3 з займаної посади директора МКП «Основаніє», тому ОСОБА_5 та ОСОБА_3 будучи обізнаними, що ОСОБА_1 не розробляв схем погодження платежів КП, а діяв на підставі розпорядження голови ЗМР, з метою перекладання своєї відповідальності надали не правдиві свідчення;

- отримано пояснення у ОСОБА_1 , з приводу відомих йому обставин злочину. Останній пояснив, що ОСОБА_3 , директор КП «Основаніє» та ОСОБА_5 заступник міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради неодноразово мали відношення до кримінальних схем, які існували на КП міста. В 2018 року заступником прокурора області Карманом

В.В. було відновлено досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001068 за ознаками ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України за фактом розкрадання коштів МКП «Основаніє» посадовими особами підприємства. В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , з метою прикриття своєї злочинної діяльності було надано неправдиві показання вказавши, що ОСОБА_1 при призначенні на посаду було введено новий порядок оплати за договорами купівлі-продажу або розрахунками фактури, відповідно яких МКП «Основаніє» було покупцем. Останні вказали, що всі реєстри оплат погоджувались виключно з ОСОБА_1 та ним могли викреслюватись деякі оплати без пояснень причин. Крім того, ОСОБА_1 міг вимагати оплати на його розсуд. Згідно показань ОСОБА_1 вказане не відповідає дійсності, так як він керувався Розпорядженням Запорізького міського голови №81р від 24.02.2014 щодо встановлення контролю за рухом коштів, згідно якого було затверджено склад робочої комісії з контролю. Контроль полягав у щоденному погодженні платежів відповідних підприємств (керівники КП були зобов`язані щоденно надавати до комісії копії довідок про рух коштів, завірені керівником КП та реєстр платежів на поточний день для погодження їх робочою комісією, а не особисто ОСОБА_1 ). Крім того, останній зазначив, що свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спростовуються свідченнями головного бухгалтера МКП «Основаніє» ОСОБА_8 , міського голови ОСОБА_9 , свідка Припишна.

Надіслано запит ст.ст. 40, 36, 93 КПК України до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради з приводу надання належним чином завірені копії протоколу ведення робочої наради №4 від 13.06.2014 р. (відповідь не надійшла).

Надіслано запит ст.ст. 40, 36, 93 КПК України до Голови Запорізької міської ради про надання належним чином завірені копії розпорядження міського голови №81р від 24.02.2014 року, №107р від 17.03.2018 року, №148р від 07.04.2014 року. Відповідь на запит надійшла, запитуємі документи долученні до матеріалів кримінального провадження.

З метою допиту в якості потерпілого ОСОБА_1 направлено постанову про проведення слідчий (розшукових) дій на іншій території, а саме

до територіального підрозділу ГУНП в Харківській області.

За результатами вивчення кримінального провадження, з метою забезпечення належної організації досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні керівництвом слідчого управління в порядку ст. 39 КПК України підготовлено процесуальні вказівки, про проведення додаткових (слідчих) розшукових дій (№ 2578/6/04-2020 від 11.03.2020).

З метою допиту в якості потерпілого ОСОБА_1 направлено постанову про проведення слідчих (розшукових) дій на іншій території, а саме до територіального підрозділу ГУНП в Харківській області. Матеріали виконаного доручення надійшли до СВ Олександрійського ВП ДВП ГУНП та долучені до матеріалів кримінального провадження.

24.04.2020 з метою продовження строків проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження, слідчий в порядку ст. 219, 294, 295 КПК України, звернувся до слідчого судці Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із клопотання про продовження строків до 12 місяців (до 08.05.2021).

Ухвалою слідчого судді, строки проведення досудового розслідування продовжені не були.

Враховуючи те що особу, яка вчинила кримінальне правопорушення не встановлено та з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто з 08.05.2019, минуло дванадцять місяців, слідчий зобов`язаний закрити кримінальне провадження у разі, коли строк досудового розслідування, визначений статтею 219 КПК України, закінчився та жодній особі не було повідомлено про підозру, тому 18.05.2020 року було провадження закрито на підставі ч. 1 абз. 14 ст. 284 КПК.

В довідці про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000058 від 07.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України (а.с.245-248), представник відповідача вказує на те, що згідно ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2019 прийнято заяву від ОСОБА_1 щодо надання неправдивих показань ОСОБА_5

03.04.2019 року до Прокуратури Запорізької області надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , який проживає АДРЕСА_1 про те, що в ході досудового розслідування по матеріалам кримінального провадження № 001068 прокуратурою був допитаний свідок ОСОБА_5 , який зазначив в своїх показаннях неправдиву інформацію, яка документально не підтверджена, а саме що «після призначення ОСОБА_1 на посаду Директора Департаменту ним було введено новий порядок оплати комунальних підприємств за надані послуги, придбані товари тощо. Так згідно нововведень ОСОБА_1 , після складення комунальними підприємствами міста реєстру оплат, усі реєстри направлялись до департаменту на погодження. Виключно ОСОБА_1 погоджувались реєстри оплат, на підставі яких здійснювалось переведення коштів у якості оплати товарів, робіт, послуг тощо». При цьому, в своєму зверненні ОСОБА_1 зазначив, що свідок ОСОБА_5 надав завідомо неправдиву інформацію, оскільки відповідно до Розпорядження Запорізького міського голови № 81 від 24.02.2014 р. встановлено контроль за рухом коштів, відповідно до якого було затверджено склад робочої комісії з контролю за рухом грошових коштів комунальних підприємств у банківських установах міста та щоденному погодженню платежів зазначених у додатку підприємств.

В ході досудового розслідування було отримано копію протоколу допиту свідка ОСОБА_5 як заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів влади Широківської сільської ради Запорізького району, з показань яких повідомляє: «...скарги на дії ОСОБА_1 , які стосувались його втручання у господарську та іншу діяльність підприємств, зокрема щодо примушування призначити на керівні та інші посади у комунальних підприємствах «його» представників, примушування до укладення господарських угод із конкретними, вказаними ним підприємствами.» Також, в своїх показаннях ОСОБА_5 зазначив « Після призначення ОСОБА_1 на посаду директора Департаменту ним було введено новий порядок оплати комунальних підприємств за надані послуги, придбані товари тощо., що призвело до накопичення боргу у МКП «Основаніє» перед ТОВ «Міські комунальні системи» за надані послуги.

19.08.2019 за дорученням начальника слідчого відділення Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Шоколенко В.М. досудове розслідування к/п № 0000058 доручено слідчому СВ Кононенко Д.О.

01.11.2019 ГУНП в Харківській області слідчим відділенням Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було направлено постанову про проведення процесуалльних слідчих дій на іншій території, за результатами виконання якої 18.11.2019 в якості свідка було допитано ОСОБА_4 , який працює на посаді директора Департаменту ЖКГ та РІ, який пояснив, що « ОСОБА_1 не розробляв схем погодження платежів, а діяв на підставі розпоряджень міського голови Сіна О.Ч. №81р від 24.02.2014 та №107р від 17.03.2018, яким впроваджено контроль за рухом коштів на комунальних підприємствах, не відповідав за фінансово-економічну діяльність МКП «Основаніє» оскільки ніколи не працював на комунальних підприємствах, про що були обізнані ОСОБА_3 та ОСОБА_5 », при цьому свідок зазначив, що «... на одній із нарад директор департаменту ЖКГ ОСОБА_1 запропонував з метою економії бюджетних коштів, самостійно розробити білінгові програми для комунальних підприємств, але дану пропозицію не підтримали перший заступник міського голови ОСОБА_5 та директор МКП «Основаніє» ОСОБА_3 », також свідок зазначив, що «...директорам комунальних підприємств, в тому числі ОСОБА_3 які були самостійними керівниками, та несли персональну відповідальність за фінансову господарську діяльність керованих ними підприємств, згідно листа 18.11.2014 за підписом ОСОБА_5 заборонено приймати участь у нарадах, які проводились директором ДЖКГ ОСОБА_1 , чим фактично підпорядковано директорів виключно міському голові ОСОБА_9 та першому заступнику ОСОБА_5 , отже всі директора комунальних підприємств підпорядковувались безпосередньо першому заступнику міського голови Свіркіну Д.О.»

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , який працює в ФОП « ОСОБА_6 », зі своїх свідчень підтвердив показання свідка

ОСОБА_4 , та додав «...з метою приховування злочину ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дали неправдиві свідчення, намагаючись перекласти відповідальність на директора департамента ОСОБА_1 »

18.12.2019 СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було отримано виконане доручення Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області слідчого ОСОБА_2 , в ході якого були допитані в якості свідків 16 грудня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які працівникам поліції надали підтверджуючі вищезазначені показання свідків.

15.11.2019 року слідчим СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Кононенко Д.О. було надано запит до Запорізької міської ради з метою отримання завірених належним чином копій розпорядження міського голови №81р від 24.02.2014, №107р від 17.03.2018, № 148 р від 07.04.2014 p., на що 03.12.2019 слідчим відділенням було отримано дані документи, а саме: розпорядження міського голови № 81 р «Про контроль за рухом коштів» та розпорядження міського голови № 148р «Про визнання такими, що втратили чинність розпорядження міського голови», крім того повідомлено про те, що за інформацією виконавчого комітету в базі даних реєстрації розпоряджень міського голови № 107р від 17.03.2018 року не виявлено.

За даними відомостями вищезазначені документи оформлюються за підписом міського голови - О.Ч. Сіна.

15.11.2019 слідчим СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Кононенко Д.О. був наданий запит до Департаменту управління житлово- комунальним господарством Запорізької міської ради, щодо надання копій протоколу ведення робочої наради № 4 від 13.06.2014 р.

05.03.2020 слідчим відділенням Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було надано ГУНП В Харківській області постанову на проведення процесуальних дій на іншій території.

28.04.2020 слідчим відділенням було надано клопотання про продовження строку досудового розслідування по крп № 0000058 слідчому судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, на що 30.04.2020 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя клопотання слідчого було задоволено щодо продовження строку досудового розслідування до 07.05.2021 року.

18.05.2020 слідчим відділенням Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було отримано клопотання про вручення повідомлення про підозру від ОСОБА_1 , в якому він клопоче «пред`явити підозру у вчиненні злочинних дій передбачених ч. 2 ст. 384 КК України ОСОБА_5 », на що 18.05.2020 слідчим СВ Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Кононенко Д.О. в задоволенні клопотання відмовлено, у зв`язку з проведенням досудового розслідування та збирання достатньо доказів для притягнення винної особи до відповідальності.

20.05.2020 слідчим Олександрівського ВП було надано запит слідчому судді Орджонікідзевського p/с м. Запоріжжя, щодо повідомлення на якій стадії судовий розгляд за обвинуваченням ОСОБА_1 по к/п № 0001068, та чи були допитані у судовому розгляді ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , та у разі підтвердження даного з проханням надати завірені належним чином копії протоколу, судових засідань. Також, даний запит був спрямований на отримання завірені належним чином наступні документи: обвинувальний акт у к/п № 0001068 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; протокол допиту свідка від 18.09.2018 ОСОБА_5 ; протокол допиту свідка від 05.09.2018 ОСОБА_3 .

20.05.2020 року слідчим СВ Олександрівського ВП Кононенко Д.О. було допитано в якості свідка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як головного бухгалтера МКП «Основаніє», яка повідомила, про те, що з приводу того, чи минулий директор ОСОБА_1 розробляв чи не розробляв схем погодження платежів - їй не відомо. Свідок пояснив, що на підприємстві створювався внутрішній щоденний реєстр, який з 2014 року згідно розпорядження міського голови Сіна О.Ч. № 81 від 24.02.2014 щоденно в електронному вигляді з подальшим підтвердженням у паперовому вигляді реєстр платежів на поточний день для погодження з робочою комісією відповідно до розпорядження. Крім того директор МКП «Основаніє» міг у разі не погодження або додання до реєстру міг змінити його.

21.05.2020 слідчим СВ Олександрівського ВП Кононенко Д.О. була допитана в якості свідка ОСОБА_10 , як начальник юридичного відділу ТОВ «Нігнатік», яка повідомила, що перед ТОВ «МКС» у МКП «Основаніє» виникла заборгованість, яка не була погашена. У квітні 2014 р ТОВ «МКС» подало до Господарського суду Запорізької області дві позовні заяви про стягнення заборгованості, у тому числі основного боргу. Перед поданням позовної заяви, директор МКП «Основаніє» Гавріков О.О. викликав її до свого

кабінету, де знаходилися як він представив представники ТОВ «МКС», при зустрічі між ними та ОСОБА_3 була досягнена усна домовленість про те, що, ТОВ «МКС» в судовому порядку стягує заборгованість зі штрафними санкціями, а «Основаніє» не буде заперечувати, апеляційні скарги подаватися не будуть. За рішенням Господарчого суду в травні 2014 року МКП «Основаніє» перерахувало ТОВ «МКС» грошові кошти заборгованості та погашення штрафних санкцій. ОСОБА_1 обіймаючи посаду директора департаменту ЖКГ було направлено листа про проведення службового розслідування та з вказівкою подати апеляційну скаргу. У червні 2014 ОСОБА_10 підготувала та подала апеляційну скаргу, на далі більше не приймала участі у розгляді даних скарг, оскільки ОСОБА_3 визначив інших представників. У відношенні неї проведено було службове розслідування та винесено догану, яка вподальшому була оскаржена. Також свідок додав, що за результати та наслідки господарсько-фінансової діяльності МКП «Основаніє» відповідає ОСОБА_3 . У вересні 2014 ОСОБА_10 під час особистого прийому розповіла заступнику міського голови Свіркіну Д.О. про те, що ОСОБА_3 було надано вказівку формально приймати участь у судових справах з ТОВ «МКС» та про домовленість його з представниками ТОВ «МКС», а також про те, що її пезпідставно звинуватили та вимушують звільнитись з посади. На що ОСОБА_5 наказав видалити аудіо-запис з особистого прийому, а її запевнив що в цьому розбереться. Зі слів свідка, ОСОБА_1 ніякі вказівки надавати не міг, так як реєстри розглядались комісійно відповідно до розпорядження голови Сіна О.Ч.

21.05.2020 р. опитаний ОСОБА_5 , підтвердив зі слів неправомірні дії ОСОБА_1

29.05.2020 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя були надані копії обвинувального акту ОСОБА_1 , за ч. 2 ст. 364, ч. З ст. 206 КК України по к/п № 0001068: вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, що кваліфікується як зловживання службовим становищем, тобто умисне з метою одержання будь- якої неправомірної вигоди для іншої юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам, а також вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 206 КК України, що кваліфікується як протидія законній господарській діяльності, вчинена службовою особою з використанням службового становища, що заподіяло велику шкоду.

20.07.2020 прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 Іванніковою А.І. було винесено постанову про те, що матеріали к/п № 00000058 від 07.05.2019 направити до підрозділу дізнання Олександрівського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області для здійснення подальшого досудового розслідування.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

В обґрунтування заподіяної шкоди позивач ОСОБА_1 надав суду епікриз виписний, протокол МРТ дослідження, витяг з медичної карти, довідку з лікувального закладу (а.с.112-116).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

05.02.2020 р. слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя винесено ухвалу у справі 331/4832/19.0 про зобов`язання слідчих СВ Олексанрівського ВП Д.Кононенко визнати ОСОБА_1 потерпілим по кримінальних провадженнях № 0000058 та № 0000166 (а.с.31-34).

22.07.2020 р. слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя винесено ухвалу у справі 331/4832/19, якою зобов`язано слідчого СВ Олександрівського ВП ГУ НП в Запорізькій області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 13.07.2020 року про проведення слідчих дій у кримінальному провадженні N 0000058 (а.с.72-74).

Проте, сам факт звернень ОСОБА_1 до посадових осіб та постановлення слідчими суддями процесуальних ухвал, якими зобов`язано відповідачів вчинити певні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов"язання припинити дію; 3) зобов"язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Крім того, суд бере до уваги, що з огляду на позицію Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №686/27885/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань віна виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Надмірна тривалість досудового розслідування у кримінальних провадженнях не є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки сам факт надмірної тривалості кримінальних проваджень не є належним доказом негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про душевні страждання позивача та моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальних провадженнях №0000166, №0000058 триває більше двох років. Слідчими суддями за скаргами ОСОБА_1 приймались ухвали на його користь про визнання потерпілим, про зобов`язання проведення слідчих дій, тобто, позивач реалізовував своє конституційне право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого.

Отже, ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, як і не обгрунтовано, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди, а також доказів протиправності дій чи бездіяльності органу досудового розслідування та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов"язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Тому враховуючи викладену позицію, суд у даній справі не вставнолює законність чи незаконність дій посадових осіб органів поліції чи прокуратури, так як суд відмовляє в задоволенні позову з інших підстав.

Щодо наданих епікрізів та стану здоров`я суд, зазначає, що позивачем не доведено, що будь-якими діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана шкода здоров`ю.

За викладених обставин, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, у зв`язку із чим не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Олександрівського відділу поліції ГУНП у Запорізькій області, третя особа: Запорізька місцева прокуратура № 1 про стягнення моральної шкоди відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Антоненко