н/п 2/490/1093/2021 Справа № 490/7952/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої судді Гуденко О.А., за участю секретаря судового засідання Позднякова Є.В., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих внаслідок невиконання умов договору оренди та компенсації неодержаних доходів,-

ВСТАНОВИВ:

16.11.2020 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих внаслідок невиконання умов договору оренди нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_1 від 18.06.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та компенсації неодержавних доходів.

В обгрунтування позову посилається на те, що 18.06.2019 року між ним як орендарем та ОСОБА_2 як орендодавцем було укладено договрі нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 157 кв.м., для ведення господарської діяльності - а саме розміщення медичного центру. Строк оренди приміщення з 18 червня 2019 по 18 травня 2022 року включно.

Позивачем для здійснення діяльності протягом дії договру було проведено ремонтні роботи в орендованому приміщенні 6 він придбав та розмістив техніку та апаратуру,м еблі та інвентар, необхідні для роботи медичного центру. Також ним проведені будівельно-опоряджувальні роботи та закуплені матеріали на загальну сму 383 631,90 грн, з яких вартість виконаних робіт 286 834,90 грн, 77747 грн вартість використаних матеріалів, та супутні витрати: доставка будівельних матеріалів 9600 грн, розвантажувальні роботи 1050 грн, вивіз будівельного сміття 4800 грн, доставка медичного обладнання 3600 грн.

Таким чином склалался ситуація, коли позивач за умовами договру здійснив невід`ємні поліпшення з метою отримання прибутку, проте в зв`язку з незаконними діями відповідчаа щодо невиконання умов договору оренди він поніс затрати, які йому не повернуті та не відшкодовані.

24.07.2020 року він направив відповідачу вимогу про відшкодування збитків , проте в добповільному порядку відповідач відмовилася їх відшкодувати.

Крім того, згідно п.5.3 Договору оренди позивачем сплачено платіж за першмй та останній місяці оренди у сумі 36600 грн, а враховуючи, що через дії відповідчаа він не може користуватися майном протягом останнього місяця дії догвору, тобто з 18 квітня по 18 травня 2022 року , то кошти в сумі 18 300 грн підлягають поверненню.

Також у зв`язку з порушенням з боку відповідача зобов`язань позивачем не одержані доходи від діяльності за корситування орендованим приміщенням. Зокрема лише за 3 місяці 2020 року завдяки діяльності медичного центру «Естетика» , який організовано в орендованому приміщенні ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ,, дохід від підприємницької діяльності склав 367 261 грн, що підтверджуєтьяс випискою з АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, враховуючи не отримання можливого доходу від підприємницької діяльності ОСОБА_3 в період з 01.04.2020 по 01.07.2020 року, тобто доходи, які він міг би отримати за звичайних обставин, якби його право не було порушено (упущена вигода) на час подачі позову складають 489 680 грн.

Посилаючись на положення ст.ст. 778,766,22, 612 ,623 ЦК України, просив стягнути з відповідачки на його корсить 383631,90 грн відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, 18300 грн передоплати за останній місяць користування приміщенням, 489 680 грн компенсації неодержаних доходів (упущеної вигоди).

В квітні 2021 року надійшов відзив на позов від відповідача, в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на безпідставінсть, необгрунтованість та неправомірність заявлених вимог. Щодо стягнення збитків у розмірі 383631,90грн, то для їх стяггнення відсутні умови, передбачені ч.3 ст. 778 ЦК України, а саме відсутні докази надання нею як орендодавцем своєї згоди на виконання таких робіт, а також доказів того, що такі поліпшення є невід`ємними , як і не надав взагалі доказів, що такі ремонтні роботи взагалі були виконані та відбулися за його кошти. Крім того, за умовами договору оренди позивач апріорі не міг та не мав права здійснювати поліпшення об`єкту оренди, що не можуть бути відокремлені від об`єкту оренди без його пошкодження.

Щодо договору підряду № 45 від 20.06.2010 року та додатків № 1 та 2 до нього, то зазначаєють, що назва медичного центру «Естетика» з`явилася лише у вересні 2019 року, отже не зрозуміло яким чином вона з`явилася у червні в цьому договорі. Крім того фізична особа ОСОБА_5 взагалі не є суб`єктом господарської діяльності, яка має право надавати послуги х виконання будівельних робіт. Ця особа була зареєстрована як ФОП з 2004 року, а 01.08.2012 року її діяльність як ФОП взагалі припинена згідно відомостями ЄДРЮОФОПГО. У відповідача існують обгрунтовані сумніви, що 68-річна жінка могла самостійно виконувати такий перелік будівельно-опоряджувальних робіт, адже доказів того, що нею укладалися договри субпідряду чи наймалися інші працівники - суду не надано.

Також виникають сумніви щодо достовірності відомостей, викладених у Додатку № 2 «перелік матеріалів, використаних …», проте станом на 20.06.2019 року ще не були розпочаті роботи, отже ще не було використаних матеріалів, а самим же позивачем надані чеки на придбання деяких позицій з цього переліку - в липні-серпні 2019 року. Підсумковий акт не відповідає взагалі викладеним відомостям у попередніх Актах здачі-приймання, не відповідає встановленій ціні догвору підряду, включає витарти на матеріали, хоча за догвором матеріали надає замовник. Незрозуміло за що були оплачені послуги з авторського керівництва, і з чого складалися ці послуги та ким мали здійснюватися.

Крім того, позивачем взагалі не надано доказів оплати таких послуг, оскільки договором підряду передбачена готівкова форма оплати.

Надані позивачем чеки на придббання певних матеріалів не є належними доказами понесених витрат, оскілдьки не містять реквізити платника , отримувача товару, а в деяких взагалі неможливо встановити який саме товар придбавався.

Щодо вимоги про повернення суми предоплати за останній місяць користування приміщенням , то позивач не надав суду жодного підтвердження внесення ним такої оплати взагалі.

Щодо вимоги про компенсацію упущеної вигоди, то з самого почтаку ведення переговорів , позивач повідомляв, що в приміщенні буде розташований медичний центр, в якому буде вести діяльність його дружина ОСОБА_4 , яка має фахову освіту, зареєстрована як ФОП з 2013 року та має медичну ліцензію. Оскільки стном на 18.06.2019 року позивач взагалі не був зареєстрований як ФОП, отже не мав права використовувати це приміщення за призначенням , він і попросив переукласти договір зі своєю двоюрідною сестрою ФОП ОСОБА_6 , тогож дня 18.06.2019 року і був укладений договрі оренди вказаного приміщення з цією особою, яка 22.08.2019 року передала це приміщення за згодою орендодавця ФОП ОСОБА_4 , дружині позивача. Отже не зрозуміло, яку підприємницьку діяльність збирався вести позивач у цьому приміщенні, до того ж він взагалі був зареєстрований як ФОП лише з 03.12.2019 по 11.06.2020 року. Крім того, взагалі не надано доказів, звідки взялася сума доходу за три місяці 2020 року у розмірі 367261 грн.

Сума ж упущеної вигоди, заявлена позивачем у 489 680 грн взагалі жодним чином не обгрунтована, не надано жодного розрахунку, отже навіть неможливо перевірити її обгрунтованість.

Крім того, позивач подавав на виконання вимог ЗУ «Про запобігання корупції» Декларацію про доходи особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019-2020 роки, де не зазначав ніяких відомосте йпро отримання ним будь-яких доходів від підприємницької діяльності ( як стверджує в своєму позові за перші три місяці 2020 року), ні право оренди вказаного приміщення, ні тим більше видатки у сумі 383 631 грн 90 коп - хоча зобов`язаний був це зробити. .

Ухвалою суду від 21.11.2021 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи 490/7952/20 (провадження 2/490/4065/2020) за вказаним позовом.

Ухвалою від 09.12.2020 року судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих збитків внаслідок невиконання умов договору оренди та компенсації неодержаних доходів, призначено підготовче судове засідання

Ухвалою суду від 24.09.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про залишення позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих внаслідок невиконання умов договору оренди та компенсації неодержаних доходів без руху -відмовлено.

Проткольною ухвалою сууд від 24 вересня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Судовий розгляд справи неодноразово відкладався через неявку та за клопотаннями представників позивача.

В минулих судових засіданнях представники позивача адвокати Михайлюк М.О. та Сидорчук К.А. підтримал вимоги позову з підстав, викладениху позові. Звернули увагу суду на те, що відповідачкою неправомірно було передано спірне приміщення іншій особі без згоди на те позивача, чим він був позбавлений своїх очікувань та поніс значні збитки, які відповідачка відмовляється відшкодовувати. Зазначили, що на підтвердження своїх вимог позивач передав їм усі наявні докази. Чому позивач не зазначав доходи від підприємницької діяльності та своє право користування орендованим приміщенням при подачі Декларації про доходи за 2019-2020 роки - їм не відомо. Яким чином розраховано розмір упущеної вигоди, також пояснити не змогли.

В минулих судових засіданнях представник відповідача адвокат Черних О.В. позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. В обгрунутвання своїх заперечень посилався на те, що на проведення вказаних ніби-то проведених ремонтних робіт орендарем була відсутня згода орендодавця, отже позивач проводив їх на валсний ризик. Крім того, приміщення не потребувало жодних поліпшень, про відсутність недоліків та його належний стан зазначенов п.1.7, 2.1 Договру оренди. Також за умовами договру орендар не мав права проводити капітальний ремонт ремонт без згоди ОСОБА_2 , отже всі зроблені ним поліпшення можуть бути відокремлені, а отже відшкодуванню не підлягають. З наданих позивачем доказів взагалі не вбачається, що вказані ремонтно-опоряджувальні роботи проводилися саме за його кошт. Крім того, ним надано Актів здачі-приймання робіт на загальну суму 305 6884,90 грн, а не 383 631,90 грн, невідомо як порахованих позивачем.

Також звернув увагу суду на те, що позивачем надані лише копії доказів (чеків, Актів) на підтвердження оплати проведених робіт та приждбання матеріалів . містяьть значні розбіжності між заявленою сумою до стягнення та наданими доказами, докази оплати ним робіт готівкою відсутні взагалі. Крім того, діяльність ФОП ОСОБА_5 , яка ніби-то проводила будівельні роботи , припинена ще в 2012 році , уцій особі наразі 68 років, отже не зрозуміло, яким чином вона могла надавати будівельні послуги позивачу, а також встановлювати електричне та сантехничне обладанання. Щодо неодержаних доходів позивача, то зверну увагу суду, що діяльність ОСОБА_3 , як фізичної особи-підприємця припинена 11.06.2020 року, отже незрозуміло, яким чином він після цього планував отримувати доходи від підприємницької діяльності.

Також позивач , подаючи щорічну Декларацію про доходи особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019-2020 роки , жодного разу не зазначив відмостей про отримання ним хоч якогось доходу від підприємницької діяльності, відомостей про перебування в його критуванні орендованого приміщення, отже ці вимоги взагалі є безпідставними. Крім того, випискою з банківського рахунку взагалі не підтверджуєься прибуток медичного центру, адже там зазначена лише оплата від клієнтів, яка в поадльшому розподіляється на витратні матеріали, випалту заробітної плати тощо, отже не доведено який був саме дохівд від діяльності центру «Естетика».

В останнє судове засідання від представника позивача позивача адвоката Михайлюка М.О. надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність, підтримують вимоги позову.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду заяву про відкладення судового засідання, оскільки вона зацікавлені в тому, щоб судове засідання проводилося за участі її представника, проте в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану він перебуває за межами міста , а самостійно вона не може захистити себе в судовому процесі.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Крім того, суд дійшов висновку про те, що відсутні перешкоди для ухвалення рішення суду за наявними матеріалами справи без участі сторін, оскільки сторони подали суду заяви по суті справи, подача яких передбачена ст.ст. 178, 179, 180 ЦПКУкраїни, всудовомузасіданнізаучастіпредставниківсторінбулидослідженівсіписьмовідоказипосправітасторонаминаданіпояснення, надані відповідід на поставлені запитання , отжепозиціясторінсудузрозумілатаїйбудедананалежнаоцінкаприухваленнірішення.

Крім того, відповідачем не зазначено жодної вагомої підстави для проведення судового засідання за особистої участі її представника, при тому , що навіть клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не заявлялося, а судом оголошувалася перерва виключно для підготовки сторін до судових дебатів, і представник відповідача не був позбавлений можливості подати письмову промову у судових дебатах завчасно засобами електронного зв`язку.

Також при прийнятті такого рішення судом враховано і те, що завданням цивільного судочинства, серед яких є, окрім вимог щодо справедливого та неупередженого розгляду справ, також і вимога щодо своєчасного розгляду цивільної справи (ч.1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, позов надійшов в провадження суду в листопаді 2020 р., отже строки розгляду спору вже становлять більше 2-х років.

За вищезазначеного, судом зроблено висновок, що у справі наявні усі необхідні докази для ухвалення рішення суду в межах предмету позовних вимог (положення ч.1 ст. 77 ЦПК України) та з урахуванням положень ст.ст. 77, 80, 89 ЦПК України .

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вказівок ЄСПЛ, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення у справі Проніна проти України).

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог і з підстав указаних у позові суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 18 червня 2019 року між ОСОБА_2 як орендодавцем, та ОСОБА_3 , як орендарем, укладено Договір оренди нежитлового приміщення приміщення за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 157 кв.м., для ведення господарської діяльності - а саме розміщення медичного центру. Строк оренди приміщення з 18 червня 2019 по 18 травня 2022 року включно. Розмір орендної плати становить 16800 грн щомісячно, надаються канкули по орендній платі до 18.07.2019 року.

Згідно п.1.7 договору - стан приміщення на момент передачі в оренду придатний для використання у відповідності до мети оренди , недоліки приміщення відсутні.

Поточний ремонт здійснює орендар, капітальний роемонт - орендодавець.

Згідно п. 5.3 Договору, зобов`язання орендатора по сплаті орендної плати забезпечуються вигляді оплати за користування приміщенням за перший та останній місяць (18.04-18.05.2022) в розмірі 36600 грн, який оплачується орендарем не пізніше 25 червня 2019 року. Згідно п. 5.7 Договору при отриманні орендної плати орендодавець надає орендарю розписку про отримання орендного платежу.

Згідно розділу 7 Договору, орендар зобов`язаний здійснювати за власний рахунок поточний ремонт приміщення, не здійснювати без згоди орендодателя перебудову та перепланування приміщення. Орендар має право корситуватися системаи комунікацій, в тому числі здійснювати підведення згідно санітарних норм медичного центру (водопостачання, вентиляція тощо); оформлювати та обладнати приміщення (робити перепланування, встанволювати перегородки, двері, не несучі стіни тощо) за власним розсудом без зміни несучіх конструкцій.

Згідно Акту приймання-передачі нерухомого майна в оренду від 18.06.2029 року ОСОБА_3 прийняв вказане приміщення в користування , яке відповідало вимогам, які визначені орендатором.

Після того, як ОСОБА_3 , стало відомо, що приміщеня, яким він користується згідно Договору від 18.06.2019 року, передано ОСОБА_2 в оренду ФОП ОСОБА_4 , на підставі Договору оренди від 01.04.2020 року , проте він не погоджувався і його не попереджали про його розірвання, він 24.07.2020 року направив останній вимогу про відшкодування зюитків.

Позивачем надано суду копія Договору підряду на виконання будівельно-опоряджувальних робіт № 45 від 20 червня 2019 року , укладеного між замовником ОСОБА_3 , та підрядником фізичною особою ОСОБА_5 , зігдно якого об`єктом підрядних робіт є медичний центр «Естетика» по вул.Нікольська, 45 в м.Миколаєві - згідно проекту з матеріалів замовника в строк до 15.09.2019 року. Загальна вартість наданих послуг складає 256 250 грн, форма оплати готівкова. Договром визначено наступний порядок розрахунків: 50000 грн авнсу пртягом 10 днів з дня укладання догвору, протягом 5 днів з моменту завершення проведення робіт , а саме після підписання сторонами актів здачі-приймання робіт - замовник сплачує остсточну суму, що залишилася.

До цього договору надана кошторисна вартість будівельно-опоряджувальних робіт (додаток № 1 до договору) , з якого вбачається, що плануввалося проведення поточного ремонту з влаштування перестінків, двірних пройомів, стельових та декоративних модулів та проведення малярних та фарбувальних робіт. Згідно Додатку № 2 до Договру «перелік матеріалів», використаних в будівельно-опоряджувальних роботах , ці матеріали складаються з витратних матеріалів та інструментах, фарби та шпаклівка, 5кв.м керамичної плитки , стельових плит лише 15 кв.м., електричного обладнання (вимикачі, розетки, дроти) та сантехнічного обладнання ( крани та раковина).

Також позивачем надані копії Актів №№1-8 за період з 20.07.2019 по 10.09.2019 року здачі -прийняття робіт (надання послуг), та підсумковий акт від виконання робіт від 12.09.2019 року - на загальну вартість наданих послуг визначену у сумі 383 631,90 грн. Акти підписані фізичною особою ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , підписанням Актів сторгни підтверджують факт належного надання послуг підрядником відповідно до положень договру підряду № 45 від 20.06.2019, замовник не має претензій до підрядника стосовно наданих послуг.

Доказів фактичної оплати коштів ( розписки, квитанції, прибуткові ордери тощо) за цими актами позивачем суду не надано.

Крім того, судом було зобов`язано представників позивача надати оригінали вказаного договору та Актів здачі -приймання робіт , адвокатом Михайлюком О.М , були надані для огляду у судовому засіданні оригінали цих актів . Надані оригінали (жоден!!!) не відповідали наданим копіям щодо підписів їх сторонами, поза розумним сумнівом було чітко видно при їх дослідженні, що ні місце розташування підпису, ні сам підпис підрядника не відповідають тому, що міститься на копіях, наданих позивачем до справи.

Як пояснив представник позивача, можливо позивач випадково переплутав примірники оригіналів, копії робив з інших примірників і зобов`язався надати «правильні оригінали» в наступне судове засідання, проте такі докази суду надані так і не були.

Надані копії чеків та квитанцій на придбання матеріалів відповідали оригіналу, на загальну суму 98 591 грн, складаються переважно з витратних матеріалів, шпаклівки, стельових плит та профілів, листів гипсокартону та профілв, та електричного устаткування .

Також позивачем надана виписка по банківському рахунку ФОП ОСОБА_3 за період з 12.12.2019 по 06.04.2020 року, з якої вбачається, що за вказаний період на його рахунок надійшло загалом 27 434,70 грн коштів за договром еквайрінгу з торгівельної точки Медичний центр Естетика.

Згідно даних Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 , дійсно був зареєстрований як ФОП з 03.12.2019 по 11.06.2020 року, коли діляьність була припинена за його заявою.

Дійсно ОСОБА_3 подавав Декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, де зазначив свій дохід від підприємницької діяльності за 2019 рік - 41 210 грн, а 326051 грн - це дохід дружини ОСОБА_4 , відомості про об`єкт оренди - відсутні.

При поданні такої Декларації за 2020 рік, позивач зазначив свій дохід від підприємницької діяльності за 2020 рік - 39850 грн, відомості про об`єкт оренди - відсутні.

Суд обмежений предметом доказування по справі та не може самостійно витребувати докази, виходити за межі позовних вимог та обґрунтовувати свої висновки на припущеннях. Відповідно ч. 6 ст. ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стосовно позовних вимог про відшкодування збитківу вигляді неотриманих доходів (упущеної вигоди) , суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Так, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду, яка відрізняється від реальних збитків тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню.

Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди має свою специфіку, обумовлену низкою факторів, що зумовлено, зокрема, особливістю правової природи категорії збитків у вигляді упущеної вигоди, оскільки в момент вчинення правопорушення упущена вигода є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а її розмір допустимо встановити лише приблизно, із деякими припущеннями, адже досить складним є визначення розміру тих втрат, які ще не сталися (не наступили фізично), позаяк невідомо, які чинники могли б мати вплив на прибуток.

Тож у з`ясуванні критеріїв, яким слід керуватися при визначені (обрахунку) розміру збитків у вигляді упущеної вигоди, суд зважає на сутність правової природи категорії упущена вигода, принципи на яких ґрунтується виконання зобов`язання з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, а також функції, які повинно виконувати відшкодування збитків.

При визначенні (обчисленні) розміру упущеної вигоди першочергове значення має врахування критерію звичайних обставин (умов цивільного/господарського обороту), за яких кредитор мав достатні очікування на отримання відповідного доходу в разі належного виконання боржником своїх обов`язків.

При цьому звичайними обставинами (умовами цивільного/господарського обороту) фактично є типові (нормальні) обставини (умови) комерційного обігу (функціонування ринку), а не теоретично, потенційно можливі, особливо сприятливі ситуації, що мали місце під час неналежного виконання боржником своїх обов`язків.

Іншим критерієм, який необхідно враховувати при визначенні (розрахунку) розміру упущеної вигоди, є критерій розумності витрат. Сутнісний зміст цього критерію та необхідність урахування при розрахунку упущеної вигоди обумовлений принципами зобов`язального права та загальними засадами цивільного законодавства - керівними ідеями, з яких мають виходити усі без виключення учасники цивільних відносин.

Слід зазначити, що визначаючи розмір збитків у вигляді упущеної вигоди, необхідно також враховувати функцію, яку повинно виконувати відповідне відшкодування. Такою функцією передусім є компенсаційна функція, яка виходить з неприпустимості збагачення потерпілої сторони зобов`язання (кредитора) та визначає своїм завданням компенсацію кредитору дійсних негативних наслідків порушення його прав. Іншими словами відновлення майнового стану кредитора за рахунок боржника має здійснюватися із розрахунку еквівалентності, співмірності між собою відшкодування та збитків.

Відтак, при визначенні розміру збитків у вигляді упущеної вигоди слід керуватися такими критеріями її розрахунку (обчислення) як: 1) звичайні обставини (умови цивільного/господарського обороту); 2) розумні витрати; 3) компенсаційність відшкодування збитків.

Тому справедливе відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди за наявності доведеності протиправної поведінки заподіювача збитків та причинного зв`язку між збитками та протиправною поведінкою є одним із ефективних засобів захисту порушених прав кредитора, адже сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав кредитора (позивача) не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мала проти України», «Богатова проти України»).

Більш того, у визначення справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станкевич проти Польщі»).

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії» та у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як «явну помилку» (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини «Хамідов проти Росії»).

Судом встановлено відсутність спричинення збитків у вигляді упущеної вигоди, а саме те, що позивач у період з квітня 2020 року по липень 2020 року дійсно мав отримати дохід у розмірі 489 680 грн від діяльності медичного центру "Естетика" та такий дохід він не зміг отримати сам у зв`язку із укладенням договору оренди спірного приміщення з іншою особою.

По-перше, позивачем взагалі не надано суду доказів того, що з квітня 2020 року договір оренди був укладний з іншим орендарем. На підтвердження своїх тверджень, що він позбавлений права користування цим приміщенням з того періоду, він суду не надав жодних доказів, на такі не посилався і не заявлляв клопотання суду про їх витребування.Натомість, відповідач надав суду докази, що 18 червня 2019 року договір оренди цього приміщення був укладений з іншою особою, а згодом переданий в суборенду (кому-невідомо?). Не надав позивач суду доказів і того, що саме він взагалі вів підприємницьку діяльність, пов`язану з діяльністю медичного центру в цьому приміщенні.

Також, позивачем взагалі не доведено, що він отримував прибуток від діяльності медичного центру в орендованому приміщенні у такому розмірі. Виписка по його банківському рахунку щодо надходження коштів за договором еквайрінгу з цим центром не є належним доказом отримання прибутку,адже еквайринг - це лише здійснення банком технологічного, інформаційного і розрахункового обслуговування організацій за операціями оплати товарів і послуг, проведеними за допомоги платіжних карток на обладнанні, наданому банком.Отже, цілком зрозуміло, що надходження коштів на рахунок позивача за цим договром - це лише перерахування коштів за допомогою банківського терміналу, розташованого в цьому Центрі , і жодним чином не свідчить ані про призначення платежу за цими транзакціями, ані подальше розподілення цих коштів.

Також, фізичні особи - підприємці (ФОП) подають до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені ПКУ для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб ( п. п. 177.5 ст. 177 Податкового кодексу України). Податкова декларація позивача на підтвердження своїх вимог , яка б відбражала доходи за перші три місяці 2020 року у розмірі 367 261 грн ( як-то стверджує позивач) - суду не надана . Наведені розміри доходу і суперечать зазначеним позивачем відомостям у Декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, яка наявна у відкритому доступі.

Крім того позивачем взагалі не надано розрахунку як отриманих доходів за попередній період, так і розрахунку неотриманих доходів за заявлений період.

За такого, надавши належну оцінку всім фактичним обставинам та доказам у справі, доводам і запереченням сторін щодо відсутності доказів на підтвердження понесення позивачем майнових втрат - упущеної вигоди , суд дійшов до висновку, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів того, що ним не отримані доходи у визначеному ним розміру за період з квітня по липень 2020 року і таке сталося саме вини , отже відсутні підстави до задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 489 680 грн.

Щодо вимог про повернення суми передоплати за останній місяць користування приміщенням у розмірі 18 300 грн - то у задоволденні цих вимог також слід відмовити за їх недоведеністю, адже позивачем не надано суду жодних доказів сплати цих коштів ( адже п. 5.7 Договору оренди, на який посилається позивач, передбачено видача розписки орендодавця про отримання орендного платежу).

Щодо вимог позову про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання з боку відповідача, в сумі 383 631 грн 90 коп. Так, в обгрунутвання цих вимог позивач посилається на те, що ним були зроблені ремонтні ( будівельно-опоряджувальні роботи) в орендованому приміщенні для здійснення діяльності медичного центру з метою отримання прибутку, тобто здійснені невід`ємні поліпшення орендованого майна. Проте такі витарти йому не відшкодавані відповідчаем, чим нанесені збитки.

Так, відповідно до положень ст. 776 ЦК України, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Такі саме положення і містить укдладений між сторонами Договір оренди.

Відповідно до ч.3 цієї статті, якщо наймодавець не провів капітального ремонту речі, що перешкоджає її використанню відповідно до призначення та умов договору, наймач має право:1) відремонтувати річ, зарахувавши вартість ремонту в рахунок плати за найм речі, або вимагати відшкодування вартості ремонту; 2) вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Ні доказів того, що спірне приміщення потребувало капітального ремонту, що перешкоджало його використанню, ні що взагалі був проведений саме капітальний ремонт - позивачем суду не надано.

Відповідно до положень ч.1 ст. 778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Доказів того, що таке поліпшенняу вигляді ремонтних робіт, які провів позивач, відбулися за згодою відповідчаки як орендодавця- позивачем суду не надано.

Відповідно до положень ч.2 ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.

Доказів того, що таке поліпшенняу вигляді ремонтних робіт, які провів позивач, не бужуть бути відокремлені від самого орендованого приміщення безйого пошкодження, - позивачем суду не надано.

В обгрунтування цієї частини позовних вимог позивач посилається на положення ч.3 ст. 778 ЦК України, згідно якої якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі.

Разом з тим, ч.5 цієї статті передбачено, що якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIKv. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У пункті VII.-2:101 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України), які є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venirecontrafactumproprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «nonconceditvenirecontrafactumproprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venirecontrafactumproprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Тлумачення ст. 778 ЦК України свідчить, що при визначенні того, чи підлягають стягненню на користь наймача з наймодавця збитки у вигляді витрат на поліпшення предмету найму, слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Такі витрати не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для такихї витрат, проте здійснює такі витарт на власний розсудта за власної потреби, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення таких витрат.

Також, суд вважає за необхідне і зазначити про недоведеність позивачем як взагалі обсягу та вартості проведених робіт та витрат матеріалів, так і здійснення таких витрат за власний кошт .

По-перше, позивачем при наданні Актів приймання-передачі суду - взагалі не надано жодного підтвердження оплати ним виконаних робіт.Самі Акти не містять жодних відомостей про їх оплату з боку замовника.

Не надано суду доказів того, що позивачем укладено договір підряду з особою, яка взагалі мала право на проведення будівельно-опоряджувальних робіт, тим більше робіт з влашутвання електричного обладнання. Не надано суду і проекту таких робіт - адже якщо позивач стверджує, що такі будівельні роботи є невід`ємними від нежитлового приміщення - отже за вимогами діючого законодавства у галузі державних будівельних норм та стандартів вони мали проводитися за затвердженим в установленому законом порядку проектом ( тим більше , що позивач навіть включив у вартість робіт і послуги з авторського нагляду).

При цьому, визначним для суду є і те, що надані суду копії Актів взагалі не можуть бути прийняті судом як достеменний доказ- адже надані суду для огляду в судовому засіданні оригінали цих Актів не відповідали наданим до матеріалів справи копіям. А свої пояснення, що позивач начеб-то переплутав примірники актів і надасть в наступному судовому засіданні інші оригінали - представником позивача так і не підтверджені.

По-друге, враховуючи принцип добробосовісності цивільних правовідносин, і тим більше обов`язок кожного громадянина України, а тим більше особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування діяти виключно у відповідності до вимог Закону, суд вважає недоведним позивачем взагалі самого факту нанесення йому збитків як орендодарю вказаного приміщення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.7,10,12,81,89,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування завданих внаслідок невиконання умов договору оренди та компенсації неодержаних доходів- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 27 грудня 2022 року.

СУДДЯ О.А. Гуденко