Дата документу 28.01.2022 Справа № 335/2162/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2162/20 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/428/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ТОВ «Добра праця» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.02.2017р. між ТОВ «Добра праця» та ОСОБА_1 було укладеного Договір № 0379-2017/КР про надання інформаційних послуг. Відповідно до умов договору позивач виступав як виконавець, а відповідач як замовник. Пунктом п. 2.1. договору узгоджено, що виконавець зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні послуги замовнику в строки та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати їх, дотримуючись договірних строків, та здійснювати повне сприяння виконавцю у виконанні покладених на нього обов`язків. Відповідно до п. 6.2. договору, замовник зобов`язується оплатити вартість наданих інформаційних послуг, передбачених в як предмет цього договору, шляхом сплати виконавцю суми в розмірі 3020,00 грн., без ПДВ (20%).

Відповідно до п. 6.3 Договору, замовник сплачує вартість послуг за цим договором (п. 6.2.) в безготівковому порядку після підготовки виконавцем документів та їх отримання особисто або рекомендованим листом. 06.03.2017р. між позивачем та відповідачем було укладено акт здачі-приймання наданих інформаційних послуг. Та 20.01.2020р. на адресу відповідача була направлена вимога позивача про оплату наданих послуг, яка не була отримана відповідачем, про що АТ «Укрпошта» зроблено напис «невручена під час доставки з інших причин».

До цього часу послуги оплачені замовником не були, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою

користь заборгованості у розмірі 3020,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Добра праця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у незгоді із висновком суду першої інстанції про відсутність спору на час звернення з позовом, оскільки вимоги про оплату послуг відповідач не отримав, а також не було доведено, що взагалі така вимога направлялась відповідачу. Вважає, що несплата відповідачем за надані згідно з договором послуги у добровільному порядку протягом трьох років з дати отримання послуг, які він прийняв без зауважень, і свідчить про наявність спору. Вказує, що суд безпідставно погодився з позицією відповідача, що його обов`язок зі сплати за послуги виникає лише після отримання відповідної вимоги виконавця послуг, адже останній був обізнаний з умовами договору, в силу якого має оплатити надані послуги одразу після їх прийняття.

Додатково ТОВ «Добра праця» зазначило, що сплата відповідачем боргу 23.09.2021р. (за день до дати ухвалення судом першої інстанції рішення по даній справі) свідчить про його обізнаність із платіжними реквізитами позивача, але він сподівався уникнути виконання грошового зобов`язання. Вважає, що є всі підстави для скасування рішення та задоволення позовних вимог і стягнення судових витрат з відповідача на його користь.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не є перешкодою відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України для апеляційного розгляду справи.

20 січня 2022 року до Запорізького апеляційного суду надійшли клопотання ТОВ «Добра праця» про стягнення з відповідача понесених витрат у вигляді сплати судових зборів (вх. № 01279) та клопотання про стягнення з відповідача понесених витрат у вигляді надання професійної правничої допомоги (вх. № 01280).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно із п.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обгрунто-

ваність рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також

позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.02.2017р. між ТОВ «Добра праця» та ОСОБА_1 укладено Договір № 0379 - 2017/КР про надання інформаційних послуг.

Відповідно до п. 2.1. Договору, Виконавець зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні послуги Замовнику в строки та на умовах передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язується своєчасно приймати та оплачувати їх, дотримуючись договірних строків, та здійснювати повне сприяння Виконавцю у виконанні покладених на нього обов`язків.

Відповідно до п.2.4 Договору, при наданні зазначених у п.2.2 послуг Виконавець керується відповідним чинним законодавством України та цим Договором і гарантує таку якість наданих за цим Договором інформаційних послуг, що відповідає вимогам, які звичайно ставляться до послуг такого роду.

Згідно з п. 5.3 Договору, інформаційні послуги, визначені в як предмет цього Договору, надаються Замовнику шляхом підготовки та представлення Виконавцем відповідних інформаційних вербальних повідомлень, або за згодою Сторін - у формі письмових бюлетенів.

У відповідності з п. 5.6 Договору, факт надання послуг за цим Договорові оформляється Актом здачі-прийняття наданих інформаційних послуг, який є невід`ємною частиною цього Договору, складається у двох примірниках (по одному для кожної із Сторін) і набирає чинності з моменту підписання його двома Сторонами.

Пунктом п. 6.1 Договору узгоджено, що ціна цього Договору складається з вартості наданих Виконавцем інформаційних послуг.

Відповідно до п. 6.2 Договору, Замовник зобов`язується оплатити вартість наданих інформаційних послуг, передбачених в Предметі цього Договору, шляхом сплати Виконавцю суми в розмірі 3020,00 грн., без ПДВ (20%).

Відповідно до п. 6.3 Договору, Замовник сплачує вартість послуг за цим Договором (п.6.2.) в безготівковому порядку після підготовки Виконавцем документів та їх отримання особисто або рекомендованим листом.

06.03.2017р. між ОСОБА_1 та ТОВ «Добра праця» було укладено акт здачі-прий-

мання наданих інформаційних послуг (далі - Акт).

Відповідно до п. 2 Акту, сторони підтверджують, що на виконання умов Договору, протягом строку його дії, ВИКОНАВЦЕМ надані послуги ЗАМОВНИКУ на загальну суму 3020 гривень, без ПДВ (20%). Сторони погоджуються та підтверджують, що зазначені послуги надані ВИКОНАВЦЕМ у належний строк і у повному обсязі, тобто будь-які зауваження з боку ЗАМОВНИКА до ВИКОНАВЦЯ повністю відсутні.

Відповідно до п. 3 Акту, у ЗАМОВНИКА відсутні претензії щодо розміру винагороди ВИКОНАВЦЮ, зазначеної в п. 2 даного Акту, кваліфікованості та якості інформаційних послуг.

Але, як вказує позивач, станом на момент звернення до суду з цим позовом 12.03.2020р. відповідач оплату за надані послуги не здійснив. Та відповідач, в свою чергу, доказів цьому не надав.

З урахуванням цього судом здійснено наступний аналіз норм матеріального права, якими унормовано спірні правовідносини.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч.1 ст. 527 ЦКУ, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд вказував, що з положень Договору № 0379-2017/КР та письмових пояснень від 12.05.2020 позивача слідує, що Договором не було передбачено строків виконання грошових зобов`язань відповідачем.

Із матеріалів судової справи встановлено, що позивачем 30.12.2019р. складено та направлено 20.01.2020 р. Вимогу про оплату наданих послуг на адресу відповідача, що підтверджується копією відповідної Вимоги № б/н від 30.12.2019, поштової квитанції та роздруківки з сайту Укрпошти (а.с. 11-12).

Проте, позивачем не надано жодного доказу того, що саме Вимога від 30 грудня 2019

була направлена на адресу Відповідача, оскільки відсутній опис вкладення чи будь-які інші докази направлення ОСОБА_1 саме вимоги від 30.12.2019 року майже через місяць - 20.01.2020 року.

Відповідно до п. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив,

якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У матеріалах справи наявні лише копія вимоги від 30.12.2019 та витяг з сайту Укрпошта, проте ці матеріали не є достатнім доказом направлення саме вимоги Відповідачу чи будь-якого іншого направлення взагалі.

У таких своїх висновках суд керувався позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.11.2018, якою встановлено, що належним доказом надіслання документів може бути опис вкладення разом з розрахунковим документом, а факт отримання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення; копія супровідного листа із зазначенням в ній додатка дає можливості суду перевірити вміст поштового відправлення та встановити чи дійсно такі документи були направлені та отримані адресатом.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не було пред`явлено вимоги до відповідача, строк виконання боржником обов`язку Договором між сторонами не встановлений, а тому в силу ст. 530 ЦК України ТОВ «Добра праця» мало право вимагати його виконання у будь-який час, а ОСОБА_1 повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Також суд вказував, що матеріали справи містять дублікат чека № 0.0..2 про оплату інформаційних послуг ОСОБА_1 на користь ТОВ «Добра праця» від 23.09.2021р. на загальну суму 3020,00 грн (а.с. 202). Зазначений чек долучено до матеріалів справи безпосередньо під час розгляду даної справи судом першої інстанції, що підтверджується фіксацією у протоколі судового засідання від 24.09.2021 р. (а.с. 203, запис №11).

Отже, за вище встановленими обставинами суд визнав позов необґрунтованим, тому відмовив в його задоволенні.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для ініціювання судового провадження станом на час звернення до суду у позивача не було, оскільки його права, інтереси чи свободи жодним чином порушено не було, а процесуальні відносини між сторонами штучно створені позивачем, оскільки матеріали справи не містять належних доказів здійснення позивачем заходів досудового врегулювання спору. Крім того, станом на час ухвалення рішення боргу у ОСОБА_1 за договором № 0379-2017/КР від 11.02.2017 не існує, оскільки він здійснив оплату за надані послуги в розмірі 3020 грн. в ході розгляду справи. У такому разі суд вважав, що не мається підстав й для відшкодування судових витрат позивача за рахунок відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися повною мірою, оскільки вони частково не відповідають матеріалам справи та дослідженим доказам у справі, а також приписам норм матеріального права, якими керувався суд при вирішенні даного спору.

Колегія суддів приймає як обґрунтовані доводи скаржника щодо помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність спору та відсутності підстав для виконання грошових зобов`язань за договором до пред`явлення відповідної вимоги відповідачу як замовнику послуг з огляду на таке.

За загальним правилом, обов`язок оплатити надані послуги виконавця послуг у замовника настає одразу після прийняття виконаної роботи, а не з моменту пред`явлення до нього вимоги виконавця сплатити за надані послуги.

Так дійсно у договір не визначено з посиланням на конкретну дату строк його дії, строк виконання сторонами зобов`язання, зокрема, й з оплати наданих послуг.

Проте вказано у пункту п. 6.3 Договору, що Замовник сплачує вартість послуг за цим Договором (п.6.2.) в безготівковому порядку після підготовки Виконавцем документів та їх отримання особисто або рекомендованим листом.

Тобто фактично визначається подія, з якою виникає обов`язок замовника оплатити надану послугу - після отримання особисто або рекомендованим листом підготовлених виконавцем документів.

Тому суд безпідставно застосував до спірних правовідносин ч. 2 статтю 530 ЦК

України, в той час як спірні відносини врегульовано ч. 1 цієї норми, згідно з якою зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче настане,

підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, обов`язок оплатити послуги за Договором №0379-2017/КР настав у відповідача з моменту підписання сторонами акту виконаних робіт від 14.03.2017р. В той час, як суд першої інстанції невірно визнав, що такий обов`язок настає з моменту отримання вимоги виконавця (позивача) здійснити оплату за надані послуги.

Тому, суд безпідставно вважав, що на час звернення позивача про стягнення з відповідача оплати за надані послуги у нього не відбулось порушення права на отримання плати від відповідача, оскільки направлену вимогу позивача від 30.12.2019р. останній не отримав, а також позивач не довів, що у цьому поштовому відправленні було вкладено саме вимогу про оплату послуг за відсутності опису вкладення.

Між тим, ці обставини не мають суттєвого значення для вирішення справи, оскільки, як зазначено вище, обов`язок зі сплати послуг виник у позивача з прийняттям виконаного за договором, а вимога є лише претензією щодо їх несплати, а не відправним моментом для виконання обов`язку відповідачем оплатити надані консультаційно-інформаційні послуги.

Суд неправильно відрахував строк з 21.05.2020р. для виникнення в ОСОБА_1 обов`язку сплати послуги позивачу як з дня, коли він з матеріалів цієї справи дізнався про вимогу позивача здійснити таку сплату.

Суд вдався до ретельного аналізу обставин, які не впливають на вирішення справи, але залишив поза увагою очевидне невиконання умов договору відповідачем до травня 2020 р., хоча останньому було відомо, що послуги надані ще у березні 2017 р.

Оплату послуг ОСОБА_1 здійснив лише в ході розгляду цієї справи 24.09.2021 р., та, згідно з наданим дублікатом чека № 0.0..2 від 23.09.2021р., кошти в розмірі 3020 грн. надійшли на рахунок ТОВ «Добра праця», тобто послуги за Договором №0379-2017/КР оплачені лише через 4 роки після настання строку оплати.

Тому, суд неправильно вважав, що у позивача не було підстав для ініціювання судового провадження станом на час звернення до суду, оскільки відповідачем не було порушено його прав та інтересів, а процесуальні відносини між сторонами штучно створені позивачем.

Одночасно з цим, суд вірно визначив іншу підставу для відмови в задоволенні позову, якою є фактичне виконання вимоги позивача про оплату суми у розмірі 3020 грн. за надані послуги 23.09.2021р., тобто, напередодні ухвалення рішення судом, що, в сою чергу, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Із наведеного свідчить, що відповідач своїми діями фактично визнав позов, що виявляється у сплаті ним суми боргу, яка була предметом спору і судового розгляду.

З огляду на часткову обґрунтованість апеляційної скарги щодо безпідставного вмотивування відмови в задоволенні позову відсутності у позивача підстав для ініціювання судового провадження станом на час звернення до суду щодо стягнення плошати за договором, судова колегія, відповідно до приписів пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення, виключивши з неї посилання на вказану підставу як відмову у позові.

Разом з цим, колегія не може задовольнити скаргу в частині скасування рішення і задоволення позову, оскільки фактично відповідачем станом на день ухвалення оскаржуваного рішення борг був погашений, а тому право позивача було відновлено.

Щодо витрат, пов`язаних із розглядом справи, які позивач наполягає стягнути з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір по-

кладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за остаточними висновками апеляційного суду рішення суду першої інстанції щодо відмови судом у стягненні заборгованості на користь позивача не змінюється, то підстав для зміни розподілу судових витрат у справі, а також компенсації витрат відповідача на стадії апеляційного провадження за рахунок позивача не мається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 вересня 2021 року у цій справі змінити, виключивши з його мотивувальної частини як одну з підстав для відмови у позові відсутність у позивача порушеного права на час звернення до суду з цим позовом.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 28 січня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова