РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

01.06.2022 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря Турчак М.І.

провівши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Львівська міська рада про укладення окремого договору найму житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернулася із позовною заявою до відповідачів про укладення окремого договору найму житлового приміщення. В обґрунтування заяви зазначає. Що 12 листопада 2005 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_2 та стала проживати в квартирі АДРЕСА_1 . Дана квартира була успадкована відповідачем після смерті його батька ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира приватизована та складається з 3-х кімнат загальною площею 57,7 кв. м. (житлова площа 41,4 кв. м), двоє з кімнат є ізольованими. Від спільного проживання у нас є двоє дітей - син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , які з дня народження проживають та прописані в квартирі. 18 квітня 2019 року рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб з відповідачем було розірвано. Під час перебування у шлюбі та після розлучення плату за комунальні послуги сплачує позивачка. Відповідач не бере жодної участі у сплаті платежів за користування житловим приміщенням, її нагадування про оплату ігнорує. Крім того, відповідач допускає щодо позивачки та дітей насильство, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності зач.1 ст. 173-2 КУпАП. Протягом останніх п`яти років позивачка з дітьми займає кімнати розміром 12,7 кв. м. та 17,4 кв. Відповідач користується кімнатою 11,3 кв. м. Зазначає, що у позивачки не має коштів сплачувати платежі за квартиру у повному обсязі. Відповідач користується усіма комунальними послугами ( електрика ,вода ,газ, тощо), однак відмовляється взагалі оплачувати будь-які послуги. У зв`язку з цим позивачка вимушена відповідно до ст. 104 Житлового Кодексу України звернутися до суду з вимогою про зміну договору найму житлового приміщення. Зазначає, що ізольовані кімнати у квартирі відповідають вимогам ст. 63 ЖК України щодо укладення окремого договору найму на займане мною з дітьми та відповідачем окремі ізольовані кімнати і не погіршують житлові умови усіх користувачів даним житлом. Просить виділити їй в користування із дітьми ізольовану кімнату площею 12,7 кв. м. та кімнату площею 17,4 кв. м. та зобов`язати відділ житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради укласти з позивачкою окремий договір найму користування цими кімнатами у квартирі АДРЕСА_1 , залишивши підсобні та інші допоміжні приміщення (ванну, кухню, вбиральню ) в загальному користуванні.

Представник позивача та позивачка звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представники третіх осіб, в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, що стверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Суддею Франківського районного суду м.Львова відкрито провадження у справі 11.02.2020 року та призначено підготовче судове засідання.

За результатами проведення підготовчого судового засідання 16.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 26 грудня 2019 року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданому до суду позові шляхом подачі заперечень на позов, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо.

За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності учасників судового провадження на підставі наявних у справі даних та доказів.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, постановляє заочне рішення. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали судової справи, надані суду письмові пояснення позивача, письмові заяви з висловленою позицією сторін щодо заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була успадкована відповідачем після смерті його батька ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії технічного паспорту, складеного 21.11.2019 року квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х кімнат загальною площею 57,7 кв. м. (житлова площа 41,4 кв. м), двоє з кімнат є ізольованими.

Я вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №961 від 14.03.2018 року, виданої ЛКП «Навколо базару» власником квартира АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 згідно витягу про реєстрацію права власності №4121514 від 13.07.2004 року. У квартирі зареєстровані: ОСОБА_2 (власник) з 30.07.2004 року, ОСОБА_1 (дружина) з 21.01.2006 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (діти) з 10.03.2010 року та 02.10.2006 року відповідно.

Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 18.04.2019 року, справа №465/4260/18 судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 12.11.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис /№3523/. Крім того, у шлюбі народилось двоє дітей ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_1 від 09.09.2006 року та серія НОМЕР_2 від 10.02.2010 року. Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований 12.11.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис /№3523/- розірвано.

Правовий статус житлових приміщень, що перебувають у державній власності, регулюється житловим законодавством та умовами договорів, на підставі яких дане майно передано у користування.

Згідно із ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як і наймач і члени його сім`ї.

За положеннями ст.103 договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім`ї і наймодавця, за винятком випадків, передбачених законодавчими актами.

Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо) (ст.63 ЖК УРСР).

Згідно ст.47, ч.1 ст. 48 ЖК УРСР, норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до абз.2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Отже, законодавством визначено рівність прав і обов`язків усіх членів сім`ї наймача та передбачено можливість встановлення судом порядку користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду лише при одночасному вирішенні питання про зміну договору найму жилого приміщення.

Водночас, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що спірна квартира складається з 3-х кімнат загальною площею 57,7 кв. м. (житлова площа 41,4 кв. м), двоє з кімнат є ізольованими. До складу квартири також входять кухня, туалет, ванна кімната та коридор.

Протягом останніх п`яти років позивачка з дітьми займає кімнати розміром 12,7 кв. м. та 17,4 кв., відповідач користується кімнатою 11,3 кв. м., решту площі знаходиться у спільному користуванні, Такий порядок користування квартирою встановився між позивачкою та відповідачем.

Однак, підставою позову, зазначеною позивачкою у її заяві, є не створення відповідачем перешкод у користуванні позивачем житловою площею чи іншого роду незгода між сторонами щодо предмета позову, а та обставина, що відповідач відмовляється нести частину витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, що ставить позивача у скрутне становище.

Крім того, представником позивача долучено до матеріалів справи три термінові заборонні приписи стосовно відповідача ОСОБА_8 .

Саме з цих підстав позивач просить у позовних вимогах змінити договір з укладенням окремого договору найму та відкриття особистого рахунку з врахуванням зазначеної кімнати та її площі.

Згідно ч.1 ст. 66 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.п. 7,10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 (з наступними змінами та доповненнями) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнаннями. За відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Оскільки цивільним законодавством України не встановлено прямої норми, яка б регулювала правовідносини з приводу поділу особового рахунку з оплати житлово-комунальних послуг між співвласниками квартири, то суд вважає можливим вирішувати питання про зміну, відкриття особового рахунку відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч.1 ст.12, ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, в тому числі за кожним видом комунальних послуг.

При цьому судом враховано, що плата сторін, які є споживачами електроенергії, розподіляється за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника. Але такий порядок не відповідає Правилам роздрібного ринку електричної енергії, і оплата електроенергії таким чином ставиться судом у залежність від дій кожного споживача: розрахування оплати у залежності від обсягу потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Як встановлено п.1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року, об`єкт побутового споживача це житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування, а побутові потреби - споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім потреб підприємницької, господарської діяльності.

На підставі п. 5.1.19. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП №311 від 14.03.2018 року (у редакції постанови НКРЕКП від 20.03.2020 року №716) у квартирах, будинках, приватних домогосподарствах або інших об`єктах індивідуального побутового споживача, розташованих за однією адресою, установлюється один лічильник для побутових потреб незалежно від кількості господарських будівель.

Згідно з п.2.7.6 Наказу міністерства праці та соціальної політики України №272 від 21.06.2001 року «Про затвердження Правил будови електроустановок. Електрообладнання спеціальних установок» в житлових будинках слід установлювати один однофазний або трифазний розрахунковий лічильник (при трифазному вводі) на кожну квартиру.

Як встановлено п.11.5 ДБН В.2.5-23:2010, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України №64 від 15.02.2010 року, у житлових будинках слід установлювати один засіб обліку на кожну квартиру. Він має бути однофазним або трифазним відповідно до прийнятої кількості фаз вводу в квартиру.

З наведеного вбачається, що нормативно-правовими актами врегульований певний порядок встановлення розрахункового приладу обліку електричної енергії по одному на один об`єкт.

У разі необхідності споживачу не заборонено встановлювати технічні засоби обліку електричної енергії, які дозволять здійснювати контроль за спожитою електроенергією за той чи іншою площадкою вимірювання (кімнатою, частиною приміщення тощо).

Позивачем та відповідачем не надано суду доказів чи можливо технічно розділити особові рахунки у квартирі. Крім цього, суду не надано також доказів на підтвердження звернення останніх із цим питанням до організацій, які надають такі послуги.

Позивачем також не заявлено вимог про залучення до справи організацій, які надають комунальні послуги за адресою її проживання.

Аналіз вищезазначених нормативних актів у сукупності з обставинами справи дає підстави суду для висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог. За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зміни договору найму, виділення у користування сторонам частини житлової площі не призведе до ефективного відновлення його порушених прав та законних інтересів, а відтак не може бути застосований судом.

Щодо вимоги про зобов`язання відділу житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради укласти з позивачкою окремий договір найму користування зазначеними позивачкою кімнатами у квартирі АДРЕСА_1 , залишивши підсобні та інші допоміжні приміщення (ванну, кухню, вбиральню ) в загальному користуванні, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.104 ЖК Української РСР, член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до п.4.40 Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, до повноважень районної адміністрації віднесено зміна договору найму житлових приміщень та укладення договору найму з фактично зареєстрованими і проживаючими мешканцями житлових приміщень.

Проте обов`язок щодо надання повного пакету документів для укладення договору найму вже покладається на особу, яка звертається для укладення договору найму, а районна адміністрація розглядає такий та приймає відповідне рішення, у межах наданих повноважень.

Також слід зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, діяльність органів місцевого самоврядування регулюють закони та підзаконні акти, які дають суб`єктам владних повноважень можливість користування певною свободою розсуду при вирішенні питань і встановлюють лише межі такої свободи, тобто наділяють їх дискреційними повноваженнями.

Така позиція щодо неможливості суду підміняти собою органи владних повноважень, повністю узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму №13 від 24.10.2008 р., згідно якої, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Аналогічна правова позиція підтверджується численною судовою практикою. Зокрема, узгоджується із позицією ВС, викладеній у постанові суду від 12 квітня 2018 року у справі №678/896/17.

Судом встановлено, що жодних доказів на підтвердження звернення позивачки, яка є членом сім`ї наймача в контексті ст.64 ЖК УРСР, до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, із пропозицією укласти окремий договір найму не надано.

Крім того, в даному випадку діє принцип свободи договору і сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст.ст. 6, 627 ЦК України).

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання відділу житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради укласти з позивачкою окремий договір найму користування кімнатами у квартирі АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають.

Відтак за наведених обставин, суд вважає, що у позові ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 259, 263-265, 268, 273ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Франківська районна адміністрація львівської міської ради, Львівська міська рада про укладення окремого договору найму житлового приміщення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники судового провадження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН № НОМЕР_3 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Треті особи:

Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, адреса: 79057 м.Львів, вул.Генерала Чупринки, 85.

Львівська міська рада, адреса: 79000 м.Львів, площа Ринок, 1.

Суддя: Мартьянова С.М.