Справа № 460/4344/17 Головуючий у 1 інстанції: Кондратьєва Н.А.
Провадження № 22-ц/811/2049/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Мікуш Ю.Р

суддів: Приколоти Т.І. Савуляка Р.В.

секретар Савчук Г.В.

З участю: позивача ОСОБА_1 та її представника- адвоката Черника В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №460/4344/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа -орган опіки та піклування Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

19.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позову покликається на те, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, який був зареєстрований 18.05.2007 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26.12.2014 року шлюб між ними розірвано. Ще у квітні 2012 року відповідачу було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Їй відомо, що у серпні 2016 року відповідач вийшов на волю та проживав у м. Новояворівську, на даний час він знову перебуває під вартою за обвинуваченням у вчиненні вбивства. Після розірвання шлюбу донька постійно проживає з нею, протягом останніх шести років відповідач не цікавиться нею, не спілкується з донькою, не дарує їй подарунки та не відвідує її, жодних коштів на утримання дитини не надавав. У січні минулого року вона вдруге одружилась і саме теперішнього її чоловіка дочка називає татом, а відповідача не згадує, боїться його приходу. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, є схильним до насильства, а тому не може позитивно впливати на фізичний, духовний і моральний розвиток доньки, просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що суд не врахував обставин, які мають значення для справи, зокрема те, що відповідач не цікавиться дочкою, не спілкується з нею, дочка не хоче називати його батьком і не хоче з ним спілкуватися. Крім цього, відповідач неодноразово був засуджений, а зараз відбуває покарання у Катеринівській виправній колонії №46 за ч.1 ст.115 КК України. Звертає увагу, що під час того як відповідач перебував на волі, він лише один раз взяв дочку на прогулянку та не привів її додому, а залишив у хресної. За цей час відповідач не навідував дочку у школі, не цікавився її успіхами, тобто не приймав жодної участі у її вихованні. Ухвалюючи рішення, суд не врахував висновок органу опіки та піклування Яворівської РДА про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також інтереси дитини, які мають перевищувати інтереси батьків. Сам по собі факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав без оцінки реальної поведінки відповідача щодо дитини не може свідчити про його інтерес до дитини. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

На виконання вимог ст.360 ЦПК України відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу суду.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 26.12.2014р. шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 21.06.2010р. серії НОМЕР_1 , виданим Новояворівською міською радою (а.с.4).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб 12 січня 2016 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , актовий запис № 3 від 12 січня 2016 року (а.с.6).

Згідно із висновком Яворівської районної державної адміністрації Львівської області від 23.01.2018 року №307/19 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вироком Городоцького районного суду Львівської області від 14.02.2018р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.06.2018р., у справі №460/2301/17 ОСОБА_2 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.115 КК України на 13 років позбавлення волі.

Відповідно до частини третьої ст.51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої ст.164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції, який встановив, що ОСОБА_2 неналежно виконував свої батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки, однак, суд зазначає, що це пов`язано із відбуванням останнім покарання. Суд першої інстанції закликає відповідача змінити та виправити своє ставлення до дитини, однак цього не розуміє сам відповідач.

В матеріалах справи також відсутні докази намірів батька брати участь у житті дитини у будь-який доступний для нього спосіб, в тому числі, з врахуванням його місця перебування; звернення його у відповідні органи для усунення перешкод у його спілкуванні з дитиною, коли такі вчинялися; матеріальної участі у забезпеченні своєї дитини; сприяння у забезпеченні їй належного освітнього, духовного і загального розвитку.

Факт однієї зусрічі ОСОБА_2 із дитиною для проведення часу спільно за період його перебування на волі, не можна вважати належним виконанням своїх батьківських обов`язків та такий вчинок не свідчить про участь батька у вихованні дитини, оскільки батько залишив дитину на призволяще у кафе та пішов з друзями.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що відповідач немає наміру брати участь у вихованні дитини. Останній, перебуваючи у місцях позбавлення волі за тяжкі злочини вже п`ятий раз, не веде з дитиною переписки, якій скоро дванадцять років, не цікавиться її успіхами у школі, здоров`ям, не знає, до чого дитина проявляє інтерес у житті. Відповідач, в загальному, не дає надії дитині на те, що в майбутньому вони будуть разом, що він її любить, скучає та шкодує, що так сталося, що він перебуває у місцях позбавлення волі. Будучи тривалий час поза межами сім`ї, родини, відповідач ОСОБА_2 , мабуть, і не зможе впізнати своєї дитини, випадково зустрівшись з дочкою, яка на той час буде вже майже дорослою і чужою для нього.

Колегія суддів враховує факти неодноразового - вже п`ятий строк перебування ОСОБА_2 у місцях позбавлення волі за важкі злочини, і враховуючи відсутність батька у житті дитини, небажання самої дитини ОСОБА_3 спілкуватися із батьком у будь-який спосіб приходить до висновку, що ОСОБА_2 як батько є неблагонадійним та спілкування з ним суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2 , 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк