Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2022 Справа №607/19704/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Ромазана В.В.,

за участю секретаря судового засідання Безручко Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Купенка М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним пунктів договору №813905059 від 10.09.2019 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Купенко М.С., звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», у якому просить визнати недійсним пункти 3.3, 4.2 договору №813905059 від 10.09.2019 року (надалі Договір), укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача в її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10 вересня 2019 року між нею та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено договір №813905059, на підставі якого позивач отримала від відповідача позику у розмірі 7000 грн. строком на 24 днів. За умовами пункту 1.4 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 1,7 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту, визначеного в п.1.3 цього договору. З урахуванням положень 1.4 Договору, Позичальник сплачує товариству проценти за користування кредитом за фактичний час користування кредитом з розрахунку 620,5 % річних визначено пунктом 1.5 Договору. Згідно з пунктом 4.2 Договору сторони погоджуються, що у випадку користування Позичальником кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.3 Договору або додатковими угодами між сторонами, зобов`язання Позичальника за цим договором продовжується на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена пунктом 1.4 цього договору процентна ставка менша ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою, визначеною пунктами 1.4 -1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 1,7 % за кожен день користування кредитом, пояинаючи з дати укладення договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином, вважає, що зобов`язанння позичальника по сплаті процентів за користування кредитом і розмірі 1,70% розповсюджується на весь період фактичного користування кредитом з моменту укладення цього договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку встановленого пунктом 1.3 Договору. Відповідно до положень 4.3 Договору сторони погоджуються, що проценти нараховані згідно пункту 4.2 Договору після закінчення строку кредиту, визначеного в пункті 1.3 цього Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ст..625 ЦК України.

Позивач вважає несправедливими та такими, що зумовлюють недійсність умов п.4.2 Договру щодо встановлення особливого виду відповідальності (способу компенсації майнових втрат кредитора) у виді процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання в розмірі 1,7% за кожен день просторочення виконання зобов`язань за кредитом у випадку користування кредитом понад 24 днів. Відповідачем включений до умов Договору пункт 4.2 щодо визначення процентів (в розумінні ст..625 ЦК України) фактично у 620,5% річних є несправедливою умовою, зазначений розмір процентів перевищує суму наданого кредиту більш ніж у шість разів, що суперечить на думку позивача принципам розумності та добросовісності та є наслідками дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. На думку ОСОБА_1 сформований відповідачем зміст пункту 4.9 Договору спрямований на позбавлення позивача прав споживача згідно з нормами Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, на думку позивача, при укладенні спірного договору відповідачем порушено пункт 5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, при укладенні спірного договору, позивачу у доступній формі не надано інформацію про те, шо у разі користування кредитом більше 24 днів, нарахування процентів за ст..625 ЦК України буде здійснюватись за ставкою 620,5 % річних; зазначена інформація не відображена у договорі, графіку розрахунків. У даному випадку, кредитор, як сторона, що формує зміст договору про надання кредиту фізичній особі клієнту, скористався необізнаністю споживача в регулюванні кредитних правовідносин. Так, фактично замість встановлених ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних включив в договір складну та незрозумілу для звичайного громадянина конструкцію нарахування процентів за ст..625 ЦК України за ставкою більшою, ніж ставка за користування коштами на 24 дні кредитування 620,5 % річних. Окрім того, умовами пункту 3.3 Договору визначено, що в разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодот погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Вважає, що пеня у 474,5% річних є несправедливою умовою, зазначений розмір пені перевищує суму наданого кредиту більш ніж на 50%, що суперечить принципу розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Відповідач має право стягнути пеню у розмірі 1,3% від залишку кредиту за кожен день прострочення (п.3.3 Договору фактично 474,5%річних), інфляційні збитки за ст..625 ЦК України та проценти згідно пункту 4.2 Договору за ставкою 620,5% річних (тобто сумарно 1095% річних). Позивач вважає, що кредитор перетворив надане йому за п.3.3 та 4.2 Договору право утримати з позичальника пеню та проценти за ч.2 ст.625 ЦК Ураїни у джерело отримання надприбутків, тобто за рік користування сумою кредиту в 7000 грн. понад 24 дні позивач має сплатити на користь кредитора на основі спірних пунктів Договору 76650 грн. Із зазначеного позивач вбачає, що при укладенні Договору кредитор діяв недобросовісно, включивши до Договору несправедливі умови, проаналізувати які не зміг позичальник - слабша сторона правочину.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

21 грудня 2021 року представник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в особі Стародуб І.В. подала відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що з аналізу ч.2 ст.625 ЦК україни, сторони вправі обумовити у договорі інший розмір процентів, за ст..625 ЦК України, який може бути відмінним від трьох відсотків річних. Вважає, що Позичальником порушено вимоги ст..77-81 ЦПК України, а саме не доведено, що нарахування процентів за пунктом 4.2 Договору перевищувало 50% вартості продукції. Вважає, що зважаючи на принцип диспозитивності та свободи Договору, а також відповідність пункту 4.2 договору позиції ВС та законодавству України, підстав визнання цього пункту недійсним не має. Також зазначив, що у відповідача не було підстав обраховувати та застосовувати річну ставку, виходячи з незначного строку кредитування, а також прогнозувати можливе порушення умов Договору та обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами позивачем, ніж це визначено. При належному виконанні договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахованої пені залежить від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. Вважає, що пункт 3.3 Договору містить умову, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом. Пункти 3.3 та 4.2 Договру не встановлюють пряму вимогу щодо сплати Позивачем пені та компенсації у розмірі понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту. Розмір нарахованих процентів залежить від періоду невиконання боржником зобов`язання. Грошові кошти надавались позивачу строком на 24 календапрних днів, про що останній усвідомлював.Прогнозувати можливе порушення Позивачем умов договору та обрахувати обсяг наданого кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами, наж визначено Договором, у ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не було підстав, тому твердження позивача про те, що умови Договору спрямовані на введення останнього в оману і свідчать про нечасну підприємництку діяльність, вважає необґрунтованими. Позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався, не подав письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ не повернув виданого кредиту у вказаний строк. Також, неодноразове повторне укладення договорів позивача із відповідачем свідчить, що всі умови укладеного Договору були їй зрозумілі та справедливі, а також не містили несправедливих або ж незаконних умов. Вважає, що відповідач перед укладенням договору з позивачем надав останньому усю інформацію, яку необхідно було б надати відповідно до законодаства України, після чого ОСОБА_1 підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тим самим підтвердила своє ознайомлення та зобов`язувалась неухильно дотримуватись умов Договору. Крім того, зазначив, що позивач станом на 28.11.2019 року сплатив 14005 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором, що складалось із 7000 грн. тіло кредиту, 2856 грн. проценти за користування кредитом, 4149 грн. проценти за невиконання умов договору. Таким чином, проценти за невиконання умов договору складають менш ніж 50 відсотків вартості продукції.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Купенко М.С. подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, положення п.4.2 Договору є несправедливими, оскільки кредитор збільшив встановлений ст.625 ЦК України розмір процентів у 200 разів. Відповідач реалізував правову можливість нараховувати клієнту процентів після строку кредитування за такою ж високою ставкою, як і протягом строку кредитування, шляхом визначення у п.1.4 Договору процентів за ст.625 ЦК України за ставкою 620,5% річних. Крім цього, зазначив, що кредитор, після спливу визначеного строку кредитування за такою ж високою ставкою 620,5 % річних продовжував позивачу нараховувати проценти. Вважає, що пеня фактично у 474,5 %річних є несправедливовою умовою, зазначений розмір пені перевищує суму наданого кредиту бульш няж на 50%, що суперечить принципу розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Вважає, що оспорю ванний пункт 4.2 Договору: порушує принцип добросовісності; умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Також, вважає безпідставними посилання представника відповідача на практику апеляційних та судів першої інстанції, оскільки згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

25 січня 2022 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому представник відповідача зазначає, що спірний Договір укладено із додержанням принципу свободи договору, позивач не був під впливом тяжких обставин та усвідомлював свої дії, погодився на укладання Договору саме такого змісту, підписавши його. Зважаючи на повне виконання умов Договру, а також неодноразове укладення типових договорів із відповідачем підстав для визнання пункту 4.2 Договору несправедливими, відсутні. Зазначений пкнут Договору на думку відповідача не містить у собі одразу трьох ознак, що можуть визнати його несправедливими. Вважає, що пункт 3.3 Договору не містить інформації щодо нарахування пені у розмірі 474,5% річних, а також не містить вимоги щодо сплати споживачем суми, більшої ніж 50 відсотків вартості продукції. Грошові кошти надавались Позичаеві строк на 24 дні, про що останній усвідомлював та погоджувався на нього.

У даній справі 16 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Купенко М.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання. Від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2019 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в порядку передбаченому Закону України «Про електронну комерцію», було укладено договір № 813905059, відповідно до умов якого, зазначене товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти у сумі 7000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.4 Договору.

Відповідно до пункту 1.3 договору кредит надається строком на двадцять чотири дні.

Згідно з пункту 1.4 договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 1,70 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в пункті 1.3 цього Договору. Пунктом 1.5 зазначеного Договору сторони передбачили, що з врахуванням положень п.1.4 Договору, Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 620,5 відсотків річних. Розрахунок сукупної вартості Кредиту та термін платежу зазначені у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договру (пункт 1.6).

У пункті 3.3 спірного Договру сторони передбачили, що у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми Кердиту иа/або процентів за користування ним, Товариство має право нарахувати Позичальнику пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за Кредитом.

Сторони укладаючи спірний правочин, у пункті 4.1 передбачили, що невд`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, тект яких розмішений на Сайті Товариства: www.moneyweo.ua. У відповідності до п. 4.2 договору, сторони погоджуються, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.3 Договору або додатковими угодами між Сторонами зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена пунктом 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.1.4-1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту. Таким чином, зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом з моменту уукладення цього Договру, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого пунктом 1.3 Договору.

Сторони погоджуються, що проценти, нараховані згідно пункту 4.2 Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в пункті 1.3 цього Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України (пункт 4.3 зазначеного Договору).

У пункті 4.4 спірногоДоговору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та товариством і якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Також, у пункті 4.9 Договору передбачено підтвердження Позичальника, щшо він отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання йої передбачені в законодавстві України; отримав Кредит не на споживчі цілі; інформація надана Товариством з дотриманням вимог законодаства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Згідно із Графіком розрахунків до кредитного договору №813905059 від 10.09.2019 року, погодженого сторонами (додаток № 1 до договору), у ньому передбачено, що сукупна вартість кредиту складає 140,8 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 9856 грн. у грошовому та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 40,80% від суми кредиту (у процентному вираженні) або 2856 грн. у грошовому, суму кредиту 7000 грн. Термін платежу 04.10.2019 року.

Також між сторонами 15.11.2019 року була укладена додаткова угода до зазначеного договору, відповідно до якої, у зв`язку із неналежним виконанням Позичальником умов договору та зверненням Позичальника, Товариство надає Позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 7028,94 грн. на 28 днів; загальна сума заборгованості є фіксованою, будь-які нарахування призупиняються; Позичальник сплачує Товариству суму заборгованості частками в розмірі не менше ніж 25% від загальної суми за встановленим графіком: по 1758,0 грн. 22.11.2019, 29.11.2019, 06.12.2019 та 1754,04грн. - 13.12.2019.

Відповідно до довідки, виданої відповідачем, станом на 02.12.2019 року заборгованість за кредитним договором №813905059 від 10.09.2019 року, у позивача відсутня.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно із ст..640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із ст..642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Положення статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1, 2 ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодаства.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відмсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 550 ЦК україни передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частиною 2 ст.551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодаства.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту спірного кредитного договору № 813905059 від 10.09. 2019 року вбачається, що в ньому сторонами визначено усі основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, відповідальність сторін, нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору про що свідчить її електронний підпис, вчинений за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено у ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» також зазначено, щодо договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів»).

Верховний Суд України у своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зазначив, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно наступних ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору.

У постанові від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17 Велика Палата ВС, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Як роз`яснив ВС у пункті 6.23 вищезазначеної постанови, плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20 зазначеної постанови роз`яснено, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. 1. - одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. 2 - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідальність за порушення умов спірного Договору передбачена його розділом 3, а саме, пунктом 3.3 у якому сторони дійшли згоди, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми кредиту або процентів за користування ним, позикодавець має право нараховувати пеню у розмірі 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення заборгованості.

Позивач, укладаючи спірний договір погодилась нести відповідальність, передбачену його пунктом 3.3, у випадку порушення нею своїх зобов`язань, передбачених даним правочином. Розмір пені сторонами було встановлено на рівні 1,3% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення заборгованості.

Тобто, при належному виконанні ОСОБА_1 своїх зобов`язань, неустойка у вигляді пені не застосовується. Сума нарахованої пені у розмірі 1,3% передбачена від залишку суми кредиту за кожен день прострочення повернення заборгованості, та не передбачалась стронами у річному обрахунку. Її нарахування передбачалось сторонами, як відповідальність за неналежне виконання умов договору, який було укладено на строк 24 дні, та залежало від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань позивачем. У відповідача не було підстав обраховувати та застосовувати річну ставку, про яку позич зазначив у позові у розмірі 474,5% річних, яка на його думку перевищує більше ніж на 50 відсотків суму наданого кредиту та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, оскільки ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як кредитор, не міг прогнозувати можливе порушення умов договору позичаем та обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи із більш тривалого періоду користування кредитним коштами позивачем, ніж визначено договором. При цьому, за обставин належного виконання договірних зобов`язань штрафна санкція у вигляді пені не застосовується та залежить від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, враховуючи наведене, суд відхиляє твердження позивача про те, що зазначений пункт спірного договору суперечить вимогам пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у частині встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань.

Крім цього, за умовами кредитного договору №813905059 від 10.09.2019 року, а також відомостями викладеними у графіку розрахунків, які є невід`ємною його частиною та з якими був ознайомлений позивач, підтверджено факт надання ОСОБА_1 кредиту строком до 04.10.2019 року, тобто на 24 календарних днів. Обсяг кредитного забов`язання передбаченого даним Графіком підлягав обрахуванню та визначенню в спірному договорі саме виходячи із такого строку користування кредитними коштами, а не зі строку в один рік, про який зазначає позивач у позовній заяві та відповіді на відзив. Так, за строк користування кредитом, обсяг кредитування становив 9856 грн. про що ОСОБА_1 було доведено до відома. Прогнозувати можливе порушення ОСОБА_1 умов договору та обраховувати обсяг кредитного зобов`язання, виходячи з більш тривалого періоду користування кредитними коштами, ніж визначено договором, у відповідача не було підстав, а тому твердження позивача про те, що у договорі не було зазначено річного обсягу грошового зобов`язання позичальника, з урахуванням суми нарахованої пені та відсотків за користування кредитом за порушення його умов, було спрямоване на введення її в оману і свідчить про нечесну підприємницьку діяльність відповідача, суд вважає необґрунтованими.

Крім цього, укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 усвідомлювала та підтвердила, що умови договору для неї зрозумілі, справедливі та відповідають її інтересам, додаткових вимог щодо його умов не заявляла та в подальшому виконувала ці умови, тобто погодилась на їх укладання саме на тих умовах, що передбачені вказаним договором.

Так, в пункті 4.9 спірного кредитного договору, підписаного ОСОБА_1 , зазначено, що Позичальник підтверджує отримання від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до укладення Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України.

Окрім того, в п. 1.5 Договору міститься інформація про розрахунок відсотків базової процентної ставки в річному еквіваленті.

Також, суд звертає увагу, що, згідно п. 4.3 спірного Договору, сторони дійшли згоди, що проценти, нараховані згідно пункту 4.2 Договору після закінчення строку кредиту, визначеного в пункті 1.3 цього Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Також, у пункті 4.1 договору, сторони передбачили, що невід`ємною його частиною є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Позичальника: www.moneyveo.ua.

Крім цього, суд зазначає, що виконання сторонами договору істотних умов, неодноразове укладання договорів позики ОСОБА_1 , а також повернення нею боргу за наслідками його виконання, на думку суду, свідчить про те, що позивач була ознайомлена з усіма умовами кредитування, інформацією щодо сукупної вартості кредиту, у тому числі відсотків та нарахування пені, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, розміром сукупних витрат, необхідних для укладення кредитного договору. Крім цього, суд зауважує, що позивач укладаючи додаткову угоду здійснювала розстрочку боргу, погоджуючись із його нарахуванням, у тому числі із відсотками та нарахованою пенею.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача та припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте, ОСОБА_1 не відмовлялась в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору, виконувала його умови та сплачувала нараховані проценти, пеню, несла відповідальність за несвоєчасне виконання його умов.

Таким чином, суд, оцінивши та дослідивши докази надані стронами, вважає, що позичаем не доведено обставин, які б свідчили про невідповідність умов, а саме пунктів 3.3, 4.2 кредитного договору № 813905059 від 10.09.2019 року вимогам законодавства та про несправедливість яких зазначає ОСОБА_1 у своєму позові. Суд вважає, що доказів, які б підтверджували твердження позивача щодо несправедливості умов спірного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, останнім не наведено та не надано.

Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для визнання пунктів 3.3, 4.2 договору № 813905059 від 10.09.2019 року недійсним відсутні, тому позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 19, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 6, 15, 16, 203, 215, 628, 638, 640, 642, 651, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживача шляхом визнання недійсним пунктів договору №813905059 від 10.09.2019 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», адреса: 01015, м. Київ, вул.. Лейпцизька, буд. 15Б, пов. 1, .

Рішення суду у повному обсязі складено 10 червня 2022 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан