ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/417/22
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

25 січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Воронцової Л.П.

суддів: Ігнатенко П.Я.

Полікарпової О.М.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

03 грудня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області ухвалив у зазначеній справі рішення, на яке 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалами Херсонського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, 28 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, продовжено строк для усунення недоліків, а саме: скаржнику необхідно подати до суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши які об`єктивні причини унеможливили подання апеляційної скарги протягом 10 місяців після його ухвалення, за умови що її представник - адвокат Ставенко Ольга Анатоліївна була повідомлена про розгляд справи 03 грудня 2021 року.

21 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій скаржник просила продовжити строк для усунення недоліків, посилаючись на те, що вона не має змоги на даний час надати медичну довідку про необхідність догляду за дитиною, якою вона підтверджує поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки зазначену довідку їй може надати тільки лікарняна консультаційна комісія, найближче засідання якої відбудеться 24.01.2022 року.

Апеляційний суд вважає, що вказані посилання скаржника, не дають підстав для задоволення заяви, а також поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалами Херсонського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року, 28 грудня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху, з продовженням строку для усунення недоліків, оскільки у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження скаржник не зазначила поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які б об`єктивно унеможливили для неї з часу прийняття судом рішення на протязі 10 місяців звернутися до суду з метою його оскарження.

Крім того, апеляційний суд вважає, що подання вказаної нею довідки про необхідність догляду за дитиною, не може свідчити про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Наявність у ОСОБА_1 малолітньої дитини, яка потребує лікування, не свідчить про неможливість подання нею апеляційної скарги протягом такого тривалого часу - майже через рік.

Інших доказів, які б унеможливили подання апеляційної скарги у встановлений законом строк матеріали справи не містять, скаржником суду не надані.

ОСОБА_1 роз`яснено наслідки, у разі невиконання у встановлений строк вищевказаних вимог у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших підстав для поновлення строку не буде подано особою у зазначений судом строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Отже, враховуючи наведені скаржником обставини, положення норм процесуального права, та зважаючи на те, що інтереси ОСОБА_1 у даній справі представляла адвокат Ставенко О.А., на підставі ордеру та договору про надання юридичних послуг, яка була обізнана з датою судового засідання, і у заяві на адресу суду від 03 грудня 2020 року просила справу розглянути у її та позивача відсутність (а.с. 61), що свідчить про обізнаність скаржника щодо ухвалення рішення, суд вважає, що вказані заявником підстави для продовження строку на апеляційне оскарження є необґрунтованими.

Підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відсутні.

Керуючись статтею 358 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про продовження строку на апеляційне оскарження відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 грудня 2021 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.П. Воронцова

Судді: П.Я. Ігнатенко

О.М. Полікарпова