ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/75/22
Єдиний унікальний номер справи: 668/5378/15-ц
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

26 січня 2022 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Пузанової Л.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення у власність в порядку поділу майна подружжя, стягнення перевищення компенсації вартості майна, покладення обов`язків зі сплати боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та діючої від її імені ОСОБА_4 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 травня 2021 року,

встановив:

12 травня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області ухвалив у зазначеній справі рішення, проголосивши його вступну та резолютивну частини.

Рішення суду не містить дати складення його повного тексту.

30 грудня 2021 року з порушенням установленого статтею 354 ЦПК України строку, який закінчився 11 червня 2021 року, ОСОБА_3 та діюча від її імені ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просили поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначила, що повне рішення суду було складено 24 травня 2021 року, отримавши яке вона звернулась за правничою допомогою зі складення апеляційної скарги до адвоката, який в подальшому відмовився від надання таких послуг.

Пізніше, зібравши необхідні документи у підтвердження її майнового стану, вона звернулась за правничою допомогою до Херсонського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Крім того зазначила, що в період з червня 2021 року загострилися її хронічні хвороби, а тому вважає, що строк нею пропущено з поважних причин.

Згідно із частиною 3 статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутись до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

У разі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, які беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечить рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних відносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, яка регламентує принцип верховенства права у цивільному судочинстві, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Ryssia»). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення пропущеного строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року).

Коли строк для оскарження поновлюється після спливу значного періоду часу без жодної потреби у виправленні серйозних судових помилок чи недоліків правосуддя, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Тоді як вирішення питання про будь-яке поновлення строку на оскарження відноситься саме до повноважень національних судів, такі повноваження не є необмеженими. У кожній справі національні суди мають перевірити, чи є підстави для поновлення строку на оскарження виправданими, а також обґрунтувати своє рішення про поновлення строку (SABADASH v. UKRAINE № 28052/13, § 31-34, ЄСПЛ, від 23 липня 2019 року).

З огляду на матеріали справи, її розглянуто судом 12 травня 2021 року за участі позивача і її представника ОСОБА_5 та представника відповідача ОСОБА_6 із проголошенням вступної та резолютивної частини рішення суду, копія якої вручена ОСОБА_3 12 травня 2021 року (а.с. 150).

Рішення суду не містить відомостей щодо дати складення його повного тексту.

Копію повного рішення суд надіслав ОСОБА_3 25 травня 2021 року, однак відомостей щодо її вручення засобами поштового зв`язку матеріали справи не містять, а ОСОБА_3 , пославшись в апеляційній скарзі на отримання копії рішення суду, не зазначила дату його вручення. (а.с. 151).

Також в матеріалах справи містяться заяви адвоката Токаленко В.М. від 28 жовтня 2021 року та від 24 грудня 2021 року, діючої від імені ОСОБА_3 , про ознайомлення з матеріалами справи, доручення Херсонського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги про надання ОСОБА_3 безоплатної правової допомоги від 25 жовтня 2021 року та довіреність від 25.10.2021 року, якою ОСОБА_3 на підставі доручення центру уповноважувала адвоката Токаленко В.М. здійснювати представництво її інтересів в судах (а.с. 155,156,157).

Однак, матеріали справи не містять відмітки про ознайомлення адвоката Токаленко В.М. з матеріалами справи за поданою нею 28 жовтня 2021 року заявою, а лише містять відмітку на заяві від 24 грудня 2021 року про ознайомлення адвоката з матеріалами справи 29 грудня 2021 року.

Доводів про наявність поважних причин невчинення адвокатом Токаленко В.М. протягом майже двох місяців із дня подання нею заяви про ознайомлення з матеріалами справи відповідних дій щодо ознайомлення з матеріалами справи та з оскарження рішення суду в апеляційному порядку апеляційна скарга не містить.

Посилання позивача на те, що вона не реалізувала своє право на оскарження рішення в апеляційному порядку за станом здоров`я, судом до уваги також не приймаються як такі, що належними доказами не підтверджені.

Відповідно до статті 354 ЦПК України, якою визначені строки на апеляційне оскарження, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Отже, зважаючи на наведені обставини, відсутність відомостей щодо дати отримання скаржником копії рішення суду та відсутності доказів пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, наведених скаржником підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження недостатньо, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для надання заявникові строку протягом десяти днів з дня вручення ухвали для звернення до суду апеляційної інстанції з заявою із зазначенням інших підстав для поновлення строку.

Одночасно із подачею апеляційної скарги ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про звільнення її від сплати судового збору, посилаючись на свій майновий стан, який перешкоджає сплаті судового збору у визначеному законом розмірі.

Відповідно до частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З цих же підстав суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Такий порядок визначений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI з послідуючими змінами, відповідно до положень якої суд може своєю ухвалою за клопотанням сторони відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за певних умов, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 29 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

Такими доказами можуть бути, наприклад, докази відсутності реального доходу, рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, а також видані в установленому законом порядку довідки про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

У підтвердження своїх доводів щодо майнового стану, що перешкоджав сплаті судового збору у встановленому законодавством розмірі, який виходячи із оспорюваної суми складає 7 393,67 грн (16 750,10 доларів США (в еквіваленті 455 602,72 грн) /2 х 1% х 150% + 265 110 х 1% х 150%), скаржник надала довідку Управління Пенсійного фонду України Головного управління ПФУ в Херсонської області від 27.01.2020 року, з якої вбачається, що вона знаходиться на обліку в управлінні і отримує пенсію, розмір якої за останній календарний рік складає 30 593,64 грн, а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 29 жовтня 2021 року.

На інші обставини як на підставу для звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» скаржник не посилалася і про такі в клопотанні не зазначила.

Однак, наданих доказів недостатньо для підтвердження доводів скаржника щодо її майнового стану, оскільки вони свідчать лише про розмір отриманої скаржником соціальної допомоги, а не про відсутність у неї доходів, достатніх для сплати судового збору, в той час як предметом спору, що виник між сторонами, є право власності на нерухоме та рухоме майно, також грошові кошти, вартість та розмір якого значно перевищує розмір зазначених нею доходів.

Отже, наведені скаржником обставини не свідчать про наявність підстав для звільнення її від сплати судового збору у цій справі.

Разом з тим, керуючись стеттаю 12 ЦПК України, суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику надане статтею 136 цього Кодексу право на звернення до суду не тільки із заявою про звільнення від сплати судового збору, а і про зменшення розміру судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

В усіх цих випадках необхідно надати належні та допустимі докази на підтвердження майнового стану, який не дає змоги виконати вимоги закону щодо сплати судового збору при подачі апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, зазначені обставини є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням скаржникові строку для надання відповідних доказів щодо майнового стану чи звернення до суду із заявами про зменшення розміру судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати, а у разі відсутності таких - для сплати судового збору у встановленому розмірі.

Керуючись статтями 127,185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд

ухвалив:

Надати скаржнику строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для звернення до суду апеляційної інстанції із заявою, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а також для надання належних доказів у підтвердження його майнового стану чи звернення до суду із заявами про зменшення розміру судового збору, відстрочення або розстрочення його сплати, а у разі відсутності таких -докази сплати судового збору в розмірі 7 393,67 грн за платіжними реквізитами Херсонського апеляційного суду («Отримувач коштів: ГУК у Херсон обл/Херсон р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37959517 ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998 ; рахунок отримувача: UA0021451 ; код класифікації доходів бюджету: 22030101, призначення платежу: *;101; (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Херсонський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа)).

Роз`яснити скаржнику, що неподання відповідної заяви в зазначений строк є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження, а неподання документів щодо сплати судового збору - для визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Заяву та докази сплати судового збору необхідно подати до Херсонського апеляційного суду за адресою: м. Херсон, вул. 295 Херсонської стрілецької дивізії, №1-а, з посиланням на номер провадження 22-ц/819/75/22.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Херсонського

апеляційного суду Л. В. Пузанова