П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року м. Київ

Справа № 201/3127/20-ц

Провадження: № 22-ц/824/4231/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Вербової І.М., Нежури В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Довбенка Михайла Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк»

на рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Батрин О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Красота Тетяна Олександрівна, ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшли грошові кошти у вигляді банківських вкладів, що розміщені на банківських рахунках у ПАТ АКБ «Індустріалбанк», а саме: рахунок № НОМЕР_1 з грошовим залишком в розмірі 23 997,77 грн., рахунок № НОМЕР_2 з грошовим залишком в розмірі 55 000,00 грн., рахунок № НОМЕР_3 з грошовим залишком в розмірі 649,37 грн. У визначений законом строк він, позивач, звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Красоти Т.О. із заявою про прийняття спадщини, за якою була заведена спадкова справа № 18/2014. 13.12.2019 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом № 2115. 19.12.2019 року він, ОСОБА_1 , звернувся до АКБ «Індустріалбанк» із заявою про видачу коштів, які він отримав у спадок. Проте, банк надав відповідь про неможливість виплати грошових коштів з рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , оскільки 22.05.2017 року кошти вже були виплачені іншому єдиному спадкоємцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2015 року. При цьому, банк виплатив грошові кошти на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кореневою С.А., якої згідно інформації з Єдиного реєстру нотаріусів, ніколи не існувало. Однак, банком не було здійснено жодної перевірки поданих документів. В той же час, банк був обізнаний, що спадкоємцем померлої ОСОБА_3 є він, ОСОБА_1 . Отже, зобов`язання банку щодо виплати йому грошових коштів, успадкованих після смерті матері, залишилось не виконаним. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з банку на свою користь кошти, що розміщені на рахунку № НОМЕР_3 у розмірі 649,37 грн та 3% річних у сумі 17,83 грн, 17,67 грн інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України за період з 19.12.2019 року по 17.11.2020 року; кошти, що розміщені на рахунку № НОМЕР_1 у розмірі 23 997,77 грн та 3% річних у сумі 659,03грн, 652,85 грн інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України за період з 19.12.2019 року по 17.11.2020 року. Також вказував, що банк з 05.11.2014 року всупереч умовам договору припинив нарахування процентів на банківський вклад, розміщений на рахунку № НОМЕР_2 , а тому просив стягнути з банку на свою користь суму вкладу у розмірі 55 000 грн, 56 151,23 грн процентів, 3 052,43 грн 3% річних, 3 023,83 грн інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України за період з 19.12.2019 року по 17.11.2020 року.Також позивач вважав, що такими неправомірними діями йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив в розмірі 25 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_1 суму неповернутих вкладів з процентами у розмірі 135 798,37 грн., 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 7423,64 грн.

Стягнуто з ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1432,22 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Довбенко М.В. в інтересах ПАТ АКБ «Індустріалбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, не встановлення обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги посилання банку про належність виконання зобов`язань та законність дій банку з виплати вкладу на користь ОСОБА_2 лише на підставі того, що АКБ «Індустріалбанк» 20.01.2020 року повідомив про вчинення кримінального правопорушення. При цьому, правомірність дій банку підтверджується тим, що спадкоємець ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , звернувшись до банку, надав свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 17.07.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровської області Кореневою С.А., зареєстроване в реєстрі за № 1560, бланк НАО 591705, з підписом та печаткою нотаріуса. Отже, з огляду на положення ст. 1301 ЦК України, ОСОБА_2 є законним спадкоємцем вкладу ОСОБА_3 , а банк, належним чином перевіривши дані нового кредитора, та виплативши всі належні кошти за договорами, укладеними з ОСОБА_3 , виконав свої зобов`язання.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Сокол О.Ю. в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що банк про відкриття спадкової справи 20.11.2014 року за № 18/2014 та існування єдиного спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 був обізнаний з 2014 року, а тому видача свідоцтва про право на спадщину іншим нотаріусом законодавчо неможлива. При цьому, свідоцтво право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_1 , є чинним, водночас, автентичність свідоцтва право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 , спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме, витягом з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів щодо бланку НАО 591705. Вказував, що невиплата банком грошових коштів належній особі на його вимогу не може вважатись належним виконанням зобов`язання. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 171 (зворотна сторона).

07.09.2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» був укладений договір № 0900/Ф/139221 про відкриття та обслуговування картрахунку (договір приєднання, карткові проекти), відповідно до умов якого банк відкрив на ім`я ОСОБА_3 картковий рахунок в українській гривнях та надав у використання платіжну картку (т. 1 а.с. 192-193).

05.09.2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» укладено договір строкового вкладу «Скарбничка» № 3207/0950/54/13, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала банку 50 000,00 грн., шляхом внесення їх на особовий рахунок, з відсотковою ставкою 17% річних, на строк до 05.03.2014 року включно (т. 1 а.с. 194-195).

05.03.2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» укладено договір строкового вкладу «Дбайливий» № 3222/0950/53/14, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала банку 50 000,00 грн., шляхом внесення їх на особовий рахунок, з відсотковою ставкою 17% річних, строком до 05.05.2014 року включно (т. 1 а.с. 196-197).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (т. 1 а.с. 168).

20.11.2014 року на підставі заяви сина спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Красотою Т.О. заведено спадкову справу № 18/2017 (т. 1 а.с. 165, 170).

З матеріалів спадкової справи (т. 1 а.с. 163-187) вбачається, що при її заведенні на виконання вимог підпункту 2.2 пункту 2 ви 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим у Мін`юсті 22.02.2012 за № 282/20595, в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини (далі - Порядок) приватним нотаріусом Красотою Т.О. за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заповітів/спадкових договорів, на підтвердження чого наявна інформаційна довідка від 20.11.2014 року № 38955958, з якої вбачається, що інформація про наявність заповітів/спадкових договорів від імені ОСОБА_3 відсутня (т. 1 а.с. 171).

Також за даними Спадкового реєстру перевірено наявність заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, що стверджується інформаційною довідкою від 20.11.2014 року № 38955874, яка міститься в матеріалах спадкової справи (т. 1 а.с. 170 зворотна сторона сторінки).

20.11.2014 року до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Красоти Т.О. звернулись донька померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та чоловік померлої ОСОБА_6 із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_3 на користь сина померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 , 1986 року народження (т. 1 а.с. 172,175).

20.11.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Красотою Т.О. направлено запит до ПАТ АКБ «Індустріалбанк» щодо повідомлення про наявність рахунків із сумою грошових вкладів з належними відсотками, нарахованими компенсаціями та індексаціями з врахуванням перерахунку, відкритих на ім`я померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки ОСОБА_3 , та заповідального розпорядження щодо вказаних грошових вкладів (т. 1 а.с. 179).

Згідно з повідомленням ПАТ АКБ «Індустріалбанк» № 632 від 03.12.2014 року станом на 03.12.2014 року померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 в ПАТ АКБ «Індустріалбанк» відкрито рахунки:

№ НОМЕР_1 з грошовим залишком в розмірі 23 997,77 грн.;

№ 5085 з грошовим залишком в розмірі 55 000,00 грн.;

№ 4410 з грошовим залишком в розмірі 649,37 грн.

22.05.2017 року у касі Регіонального відділення АКБ «Індустріалбанк» у м. Дніпро громадянину ОСОБА_2 видано грошові кошти у розмірі 96 169,23 грн.

13.12.2019 року на підставі заяви приватним нотаріусом Красотою Т.О. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадщина складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованими компенсаціями та індексаціями, що знаходяться У ПАТ АКБ «Індустріалбанк» на:

-рахунку - НОМЕР_1 , відкритому на ім`я спадкодавця, грошовий залишок 23 997,77 грн.;

-рахунку - НОМЕР_2 , відкритому на ім`я спадкодавця, грошовий залишок 55 000,00 грн.;

-рахунку - НОМЕР_3 , відкритому на ім`я спадкодавця, грошовий залишок 649,37 грн.

які належали померлій ОСОБА_3 , що підтверджується листом АКБ «Індустріалбанк» вих. № 632 від 03.12.2014 року (т. 1 а.с. 185).

19.12.2019 року позивач звернувся до АКБ «Індустріалбанк» із заявою про виплату належних йому, як спадкоємцю ОСОБА_3 , грошовіих коштів, які знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я останньої в ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (т. 1 а.с. 24).

Листом ПАТ АКБ «Індустріалбанк» № 1349 від 19.12.2019 року ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність зазначеного в свідоцтві про право на спадщину рахунку № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_3 . Також було повідомлено про виплату коштів, що знаходились на рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , відкритих в банку на ім`я ОСОБА_3 (спадкодавця), 22.05.2017 року іншому єдиному спадкоємцю на законній підставі, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 17.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кореневою С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1560, спадкова справа № 18/2014 (т. 1 а.с. 25).

Того ж дня, ОСОБА_1 звернувся до банку із письмовою заявою про те, що кошти ОСОБА_2 були видані за підробленим свідоцтвом про право на спадщину. Також ОСОБА_1 повідомив, що запит в банк щодо надання інформації по залишку коштів направлено приватним нотаріусом Красота Т.І., і в якому він був зазначений спадкоємцем, а не громадянин ОСОБА_2 , та у підробленому свідоцтві про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Кореневою С.А., зазначено відповідь банку за вих. 632 від 03.12.2014 року.

20.01.2020 року ПАТ АКБ «Індустріалбанк» звернулось до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 218-220).

Соборним відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 21.01.2020 за заявою АКБ «Індустріалбанк» від 20.01.2020 року, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 221).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що отримання громадянином ОСОБА_2 грошових коштів, які належали померлій ОСОБА_3 сталося з використанням підробленого свідоцтва про спадщину за законом. Виплата коштів банківських вкладів іншій особі за підробленим документом не є належним виконанням грошового зобов`язання банка у розумінні вимог статті 527 ЦК України та не звільняє банк від обов`язку сплатити позивачу ОСОБА_1 кошти, які він успадкував, та відповідні проценти. Вимоги про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції вважав недоведеними.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Отже, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання не припиняється зі смертю кредитора, якщо воно не є нерозривно пов`язаним з особою останнього. У такому разі права й обов`язки (спадщина) фізичної особи (вкладника), яка померла, переходять до інших осіб-спадкоємців.

Отже, зобов`язання банку виплачувати проценти за договором вкладу не припиняється зі смертю вкладника, входить до складу спадщини та триває до дня, який передує дню повернення коштів спадкоємцям.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього кодексу.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1228 ЦК України, вкладник має право розпорядитися своїм правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під матеріальними межами судового розгляду слід розуміти обов`язок суду вирішити справу на підставі тільки тих вимог, які заявлені заінтересованими особами. Процесуальні межі полягають у тому, що суд розпочинає розгляд справи не інакше як за заявою (скаргою) заінтересованої особи.

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В той же час, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом таких вимог не заявляв.

З матеріалів справи слідує, що спір між ОСОБА_7 та банком виник з приводу договірних зобов`язань за вкладами, а не щодо законності спадкування ОСОБА_2 майна після смерті ОСОБА_3 , а відтак у суду першої інстанції не було правових підстав входити в обговорення цього питання.

Відповідно, висновки суду першої інстанції щодо отримання громадянином ОСОБА_8 грошових коштів, які належали померлій ОСОБА_3 , на підставі підробленого свідоцтва про спадщину, за відсутності судового рішення про визнання такого свідоцтва недійсним, не можуть вважатись правильними.

Як убачається із матеріалів справи, та на чому наголошує банк, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 17.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кореневою С.А., зареєстроване в реєстрі за № 1560, бланк НАО 591705, з підписом та печаткою нотаріуса, є таким, що відповідає Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року № 296/5, та правил ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом МЮ України від 22.12.2010 року № 3253/5.

Згідно Технологічної картки 51. Дії банку при отриманні інформації про смерть фізичної особи-клієнта банку із змінами та доповненнями від 31.12.2013 року та від 09.06.2016 року, зокрема, п. 4.1, у разі звернення до банку спадкоємця померлої особи, яка була клієнтом банку, працівник фронт-офісу ідентифікує спадкоємця, перевіряє право спадкоємця на спадщину. Для цього спадкоємець повинен надати банку нотаріально засвідчену копію свідоцтва про право на спадщину, або рішення суду, або нотаріально засвідченого договору про поділ спадкового майна, в якому визначаються спадкоємці та їх частки спадщини.

Отже, отримавши від ОСОБА_2 нотаріально засвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом, яке по теперішній час є чинним, недійсним в судовому порядку не визнавалось, у банку не було підстав відмовити останньому, як спадкоємцю ОСОБА_3 , у видачі коштів.

Доводи позивача про те, що банку з 2014 року було відомо про існування єдиного спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_1 не спростовують факту чинності свідоцтва про право на спадщину законом, яке видане ОСОБА_2 , та правомірності дій банку щодо видачі коштів. Слід відмітити і те, що ОСОБА_1 звернувшись до нотаріусу з питанням оформлення спадщини після смерті матері у 2014 році, свідоцтво про право на спадщину отримав лише у 2019 році, тобто, через 5 років.

Отже, суд першої інстанції помилково вважав, що банк, здійснивши виплати вкладів іншій особі ОСОБА_2 , свої зобов`язання перед позивачем як єдиним законним спадкоємцем вкладника, не виконав.

При цьому, районний суд безпідставно посилався на те, що правомірність дій банку спростовується повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, оскільки саме лише повідомлення про можливе кримінальне правопорушення, яке передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, не встановлює та не спростовує будь-яких фактів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Також, це регламентується ст. 17 КПК України.

Оскільки позивачем в розумінні процесуального закону не доведено факту порушення банком своїх зобов`язань за договорами вкладу та факту видачі банком коштів особі, яка не мала на них законного права, вимог про визнання виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину недійсним не заявлено, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з банку коштів за договорами вкладів та відповідних відсотків є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, порушив норми процесуального закону, невірно встановив фактичні обставини у справі, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові, а відтак апеляційна скарга Довбенка М.В. в інтересах ПАТ АКБ «Індустріалбанк» підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду апеляційної скарги ПАТ АКБ «Індустріалбанк» сплачено судовий збір у розмірі 2149,50 грн.

Отже, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги ПАТ АКБ «Індустріалбанк», з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2149,50 грн.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Довбенка Михайла Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2149,50 (дві тисячі сто сорок дев`ять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.М. Вербова

В.А. Нежура