П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/45809/21-ц

Номер провадження 22-ц/824/3493/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Григоренко І.В., у справі за позовом заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації,

в с т а н о в и в :

У серпні 20221 року заступник керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року (а.с. 19-21) позовну заяву заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Реус Роман Володимирович, про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації, повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 12 листопада 2021 року заступник керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва направив апеляційну скаргу у якій, просив ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з 2019 року Київській міській раді було достеменно відомо про незаконність набуття відповідачем права власності на спірне майно, а відтак і про незаконність укладення договору іпотеки. Разом з тим, жодних заходів спрямованих на відновлення порушеного права територіальної громади, а саме, щодо повернення спірного майна, позивачем не вчинялося. Таким чином, внаслідок неналежного вжиття заходів уповноваженим органом, інтереси держави тривалий час залишаються незахищеними. Вказані обставини стали підставою для звернення прокурора до суду з позовом.При цьому, при пред`явленні даного позову, прокурором у повному обсязі виконано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у відповідності з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 лютого 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що заступника керівника Печерської окружної прокуратури м. Києва Галушка П.П., наділено повноваженнями на звернення до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Європейський Суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19) зазначила, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Як вбачається з матеріалів справи, Київська місцева прокуратура № 6 (Печерська окружна прокуратура м. Києва) неодноразово зверталася до Київської міської ради із запитами: № 99к від 25 жовтня 2019 року; № 9182 від 20 листопада 2020 року; № 700 від 29 січня 2021 року; № 56-2338 від 27 травня 2021 року, у яких повідомляла про незаконне набуття, зокрема, ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що є об`єктом комунальної власності. Крім того, орган прокуратури просив надати інформації щодо того, чи вживалися заходи правового характеру та чи подавалися позовні заяви щодо повернення вищевказаного приміщення до комунальної власності.

Листом Печерської районної державної адміністрації в м. Києві № 105/01-7317/1 від 07 грудня 2020 року та листом Департаменту комунальної власності м. Києва № 062/01/09-673 від 05 лютого 2021 року, за дорученням Київської міської ради, орган прокуратури було повідомлено про те, що заходи цивільно-правового характеру щодо повернення приміщення АДРЕСА_2 до комунальної власності м. Києва не вживалися.

Отже, обізнаність Київської міської ради про вибуття нежитлового приміщення з комунальної власності та невжиття нею заходів щодо їх повернення, враховуючи те, що про таке вибуття Київській міській раді було відомо ще у жовтні 2019 року, є достатнім аргументом для підтвердження підстав для представництва прокуратурою інтересів Київської міської ради в суді.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог частин третьої, четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Київською міською радою, яка не вживала заходів з метою повернення приміщення АДРЕСА_2 до комунальної власності м. Києва, про що вона повідомила прокуратуру відповідними листами (тобто навів підставу для представництва інтересів держави).

Разом з тим, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначене та помилково вважав, що прокурором не доведено право на звернення до суду з позовною заявою у зв`язку з чим й дійшов помилкового висновку щодо повернення позовної заяви позивачу.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389-390 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Печерської окружної прокуратури міста Києва - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 вересня 2021 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура