Справа № 472/199/22
Провадження №2/472/147/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2022 р. смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Кучерявенко С.С.,

за участю секретаря

судового засідання - Чорної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30 листопада 1993 року її батько ОСОБА_2 подарував їй житловий будинок, що розташований в смт Веселинове Вознесенського району Миколаївської області. Договір дарування було укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчено Державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Болгарчук О. Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 1295.

Того ж дня за нею було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок.

В теперішній час вона має намір продати належний їй будинок,однак при зверненні до нотаріуса за консультацією щодо документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку, остання повідомила їй, що батько подарував їй лише жилий будинок без земельної ділянки, внаслідок чого вона не може розпорядитися належним їй житловим будинком, оскільки за нею не зареєстроване право власності на земельну ділянку.

Тому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 628,00 м2, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та розташована на території Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.05.2022 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за навними у справі матералами.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 30 листопада 1993 року батько позивача ОСОБА_2 подарував їй житловий будинок, що знаходиться в смт Веселинове Вознесенського (на той час Веселинівського) району Миколаївської області. У відповідності до вимог чинного на той час законодавства, (зокрема ст. ст. 227 та 244 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 р.), Договір дарування було укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчено Державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Болгарчук О. Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 1295.

30 листопада 1993 року Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 13 за записом № 1481 було вчинено реєстраційний запис про те, що зазначений в Договорі дарування житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності за позивачем ОСОБА_3 , про що на Договорі дарування було вчинено відповідний напис.

Згідно Технічного паспорту Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації було внесено зміни у розділі «Прізвище, ім`я, по-батькові власника будинку» в Технічному паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час виникла необхідність продажу належного позивачці будинку разом з земельною ділянкою, тому вона звернулася до нотаріуса за консультацією щодо документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку. В нотаріуса з`ясувалося, що ОСОБА_2 подарував позивачці лише жилий будинок без земельної ділянки, тому позивач не може розпорядитися належним їй житловим будинком, оскільки за нею не зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, в зв`язку з чим виникла необхідність визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку.

У зв`язку з цим позивач виготовила Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , однак затвердити її не вдалося, оскільки право власності на земельну ділянку площею 628,00 м2, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та розташована на території Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в АДРЕСА_1 , підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серія МК № 00008 від 26 листопада 1993 року, виданим Веселинівською селищною радою та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6, належить ОСОБА_2 .

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 2 квітня 2002 р. N 449 встановлено, що «раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб», що свідчить про те, що титульним власником земельної ділянки по сьогоднішній день залишається батько позивача ОСОБА_2 .

За положеннями статті 1 ЗК України 1990 року, чинного на час набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку та на час укладення договору дарування розташованого на ній житлового будинку, земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього.

Ч. 1 ст. 30 Земельного кодексу України, (1990 р.), який діяв на час укладення договору дарування, передбачалося, що «При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди».

Тобто, стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. А отже до правовідносин, які виникли у зв`язку з укладенням Договору дарування житлового будинку від 30 листопада 1993 року, мають застосовуватися норми законів, які діяли на той час.

Разом з тим, положення, аналогічні викладеним в ст. 30 ЗК України (1990 р.), містяться і у чинній редакції статті 120 ЗК України та у чинній редакції статті 377 ЦК України.

Положеннями ст.377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до вимог ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Стаття 141 чинного ЗК України передбачає, що набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, особа, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, стає власником земельної ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права.

Враховуючи те, що на підставі договору дарування житлого будинку до позивачки перейшло право власності на житловий будинок, з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 628 кв.м., що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, та розташована на території Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області,у зв`язку з чим право власності на зазначену земельну ділянку, належну на праві власності ОСОБА_2 , припинилось, тому в силу вимог ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України за позивачкою необхідно визнати право власності на земельну ділянку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 1, 3, 6, 17, 22, 23, 30 ЗК України (1990 р.), ст. ст. 81, 90, 120, 125, 131, 141 ЗК України, ст. ст. 13, 15, 16, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 23, 27, 50, 175, 176, 183, 184, 274 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 628,00 м2, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіС. С. Кучерявенко