Дата документу 13.12.2022 Справа № 325/1360/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/540/22 Головуючий у 1-й інстанції: Діоба Г.О.
Є.У.№ 325/1360/14-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ», правонаступником якого є ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 ПАТ «БАНК ФОРУМ» (далі Банк, кредитор) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що 17.04.2008 сторони уклали кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит на суму 13 536 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 12% річних строком по 17.04.2015. Того ж дня між сторонами укладено договір застави транспортного засобу № 0136/08/15-А(3). Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків виконав не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 29.07.2014 у нього утворилась заборгованість в сумі 6 634,60 доларів США, яка складається із: 5 592,69 доларів США заборгованість за кредитом; 622,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 419,07 доларів США сума пені за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 6634,60 доларів США.

Заочним рішенням Приазовського районного суду від 05 січня 2015 року позов ПАТ «БАНК ФОРУМ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» суму заборгованості за кредитним договором № 0136/08/15-А від 17.04.2008 у розмірі 6 557,21 доларів США, із яких: 5 592,69 доларів США заборгованість за кредитом, 622,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 341,68 доларів США сума пені за прострочення виконання зобов`язання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 07 вересня 2018 року замінено стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА».

Ухвалою цього ж суду від 12 лютого 2021 року замінено стягувача ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» на його правонаступника ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2021 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, так як проживав на тимчасово окупованій території, з якою був припинений поштовий зв`язок. На день ухвалення оскаржуваного рішення у позивача не було права вимагати дострокового повернення кредитних коштів, так як за умовами кредитного договору Банк повинен був направити йому досудову вимогу. Проте така вимога йому не була направлена через відсутність поштового зв`язку. Суд не звернув уваги на те, що кредитні зобов`язання забезпечені заставою автомобіля, на який Банк мав право звернути стягнення. В судовому рішенні відсутній розрахунок заборгованості, судом порушені норми ст.ст.192,533 ЦК України, оскільки сума боргу стягнута в іноземній валюті.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» зазначив, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги неспроможними. Про час і місце розгляду справи відповідач, зареєстрованим місцем проживання якого є тимчасово окуповане територія, був повідомлений у передбачений законом спосіб розміщенням оголошення на офіційному веб-сайті суду. Заборону на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті чинне законодавство не містить, кредитний договір був укладений у іноземній валюті, а отже і виконання боржником грошового зобов`язання має бути здійснено в іноземній валюті. Банк набув право вимоги дострокового повернення кредиту у відповідності з умовами кредитного договору. Вибір способу порушеного права належить кредитору, а отже вимога про стягнення заборгованості, а не на звернення стягнення на заставу, не суперечить чинному законодавству.

В засідання апеляційного суду сторони не з`явилися. Інформація про час і місце розгляду справи оприлюднена на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Позивач просив розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник порушив умови кредитного договору, припинив вносити щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості, а тому вся сума боргу на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України підлягає стягненню достроково.

Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для достроково стягнення кредитної заборгованості, суд першої інстанції допустився порушень норм процесуального права, оскільки розглянув справу за відсутності відповідача, не повідомивши його у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, чим порушив право останнього на участь у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що 17.04.2008 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0136/08/15-А, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у сумі 13536 доларів США для придбання автомобіля CHEVROLET AVEO SF69, строком повернення кредиту до 17.04.2015 з виплатою 12% річних.

Згідно п.п. 2.3, 2.6 кредитного договору з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 1 від 09.10.2009, позичальник зобов`язався повертати кредит і сплачувати відсотки частинами, щомісячно, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати відсотків.

Пунктом 3.3.2 Кредитного договору відповідач зобов`язався належно виконувати умови договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Оскільки кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідач зобов`язання по сплаті кредиту не виконував належним чином, з березня 2013 року припинив вносити щомісячні платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість.

31 липня 2014 Банк направив позичальнику досудову вимогу про дострокове повернення кредиту.

Згідно розрахунку сума заборгованості позичальника станом на 29.07.2014 становить 6 634,60 доларів США, яка складається із: 5 592,69 доларів США заборгованість за кредитом; 622,84 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 419,07 доларів США сума пені за прострочення виконання зобов`язання.

Доказів необґрунтованості розрахунку заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідач суду не надав, розмір заборгованості не спростував, а отже сума боргу за тілом кредиту і за відсотками підлягає стягненню в безспірному порядку.

Проте , здійснюючи нарахування заборгованості за пенею, Банк не врахував такого.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що сума нарахованої пені маж бути стягнута з відповідача лише в сумі 341,68 доларів США, оскільки місце проживання відповідача згідно паспортних даних зареєстроване на території Новоазовського району Донецької області, а статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов`язаннями громадянам, які зареєстровані та постійно проживають в зоні проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року.

Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Тому наведені в апеляційній скарзі доводи щодо безпідставного стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором є неспроможними.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.3.2.2 Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокове повернення грошових коштів та сплати процентів за користування кредитним коштами у випадку не виконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором.

Посилання в апеляційній скарзі на недотримання Банком досудового порядку врегулювання спору є безпідставними.

На виконання вимог кредитного договору Банк направив позичальнику досудову вимогу про дострокове повернення кредиту.

Відсутні поштового зв`язку із тимчасово окупованою територією не може бути підставою для висновку про порушення Банком процедури дострокового стягнення заборгованості за кредитом.

Крім того, на час перегляду справи строк повернення кредиту настав, доказів виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач суду так і не надав.

Посилання апелянта на те, що Банк не правомірно звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки мав звернутим стягнення на предмет застави, також не заслуговують на увагу.

Стягнення на предмет застави є правом банку, а не його обов`язком.

Згідно ухвали Приазовського районного суду Запорізької області від 07.09.202018 року було замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» на його правонаступника - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ЖЕНЕВА».

Окрім того, ухвалою цього ж суду від 12.02.2021 замінено стягувача ТОВ «ФК`ЖЕНЕВА» на його правонаступника ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ».

Отже, заборгованість яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розумінні статті 512 ЦК України слід стягувати на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»» як правонаступника ПАТ «Банк Форум».

Проте, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Проведення заочного розгляду справи можливе лише у разі наявності умов, визначених у ст. 224 ЦПК. Законодавець встановив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суди повинні дотримуватись таких умов проведення заочного розгляду справ: неявка відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи. Лише за наявності всіх п`яти умов суд може провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи наявні конверти, які направлялись судом на адресу ОСОБА_1 , проте були повернуті у відповідності до листа генерального директора УД ППЗ «Укрпошта» від 22.07.2014 №522-31/205 «Щодо частково призупинення приймання до пересилання поштових відправлень» (а.с.25,28)

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи за допомогою засобів масової інформації та шляхом оприлюднення відповідної інформації на офіційному веб-сайті місцевого суду.

В такому разі, вважати, що ОСОБА_1 був своєчасно та належним чином повідомлений про день та час слухання справи не можна.

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 05 січня 2015 року у цій справі скасувати та увалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», яке є правонаступником ПАТ «БАНК ФОРУМ», () суму заборгованості за кредитним договором № 0136/08/15-А від 17.04.2008, укладеним між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_1 , у розмірі 6557 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) доларів 21 цент США з яких: 5592,69 доларів США - заборгованість за кредитом, 622,84 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 341,68 доларів США - сума пені за прострочення виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь держави суму судового збору в розмірі 857 (вісімсот п`ятдесят сім) гривень 24 копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська