Провадження № 2/750/164/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Маринченко О.А.,

секретар судового засідання - Шилова Ж.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про визнання недійсним договору поруки,

третя особа - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», в якому уточнивши позовні вимоги (а.с. 12-15) просить визнати недійсним договір поруки № 231038 від 01 жовтня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 .

Обґрунтовано позов тим, що 01 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 39500 доларів США, а позичальник зобов`язався щомісячно повертати наданий кредит у розмірах і строки, передбачені графіком погашення кредиту з кінцевим його терміном повернення в повному обсязі не пізніше 30 вересня 2015 року. У забезпечення виконання умов вказаного договору за ініціативою позичальника та запевненням, що він є формальним і не породжує жодних зобов`язань, між банком і ОСОБА_1 (поручитель) 01 жовтня 2008 року укладено договір поруки № 231038. Відповідно до пункту 5.5 договору поруки при укладенні цього договору сторони домовилися про його нотаріальне посвідчення, однак договір поруки № 231038 від 01 жовтня 2008 року нотаріально не посвідчений, позивач у нотаріуса його не підписувала та ніколи з цього приводу не перебувала. Таким чином, договір поруки складено з порушенням обов`язкової і суттєвої умови щодо його нотаріального посвідчення, а тому він є нікчемним і не створює жодних обов`язків для позивача перед банком.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач позов відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що не визнає позов в повному обсязі та вважає, що обставини і норми матеріального права, на які посилається позивач в своїй позовній заяві, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству України. Відповідно до пункту 5.1 договору поруки підписанням цього договору позивач засвідчила, що повністю розуміє умови основного договору та договору поруки, а також свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними. Сторонами в належній формі було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавством, а тому волевиявлення позивача було вільним та відповідало її волі на момент укладення договору. У пункті 5.5 договору поруки сторони, керуючись відповідними принципами свободи договору, домовилися, що після укладення цього договору, кожна із сторін зобов`язується завізувати кожну сторінку аркушу, на якій викладено умови договору шляхом проставлення підпису уповноваженого представника відповідної сторони та печатки сторони, якщо стороною є юридична особа. При цьому, сторони звільняються від таких зобов`язань, якщо договір викладено на одному аркуші та/або при укладенні цього договору сторони домовилися про його нотаріальне посвідчення. Оспорюваний договір поруки складається з трьох сторінок, кожна з яких завізована стороною договору шляхом проставлення підпису ОСОБА_1 , а тому її твердження щодо недійсності договору поруки, у зв`язку з тим, що він не є нотаріально посвідченим є хибними та такими, що повністю спростовуються умовами спірного договору. Оскільки позивач не довела обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства, а тому немає підстав для задоволення позову. Крім того, про порушення свого права позивач дізналася у 2008 році, а з позовом до суду звернулася лише у 2021 році, тобто зі спливом терміну позовної давності, який встановлено чинним законодавством. Також, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2010 року в справі № 2-2017/10 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 317239 грн. 26 коп. Вказаним рішенням суду обставина щодо дії (неприпинення) договору поруки є встановленою. Зокрема, судом було встановлено, що договір поруки є діючим та проведено стягнення заборгованості за ним, що спростовує доводи позивача за договором та звільняє відповідача від доказування вказаних обставин. Таким чином, обставини, на які посилається позивач є безпідставними та необґрунтованими, такими, що вже були встановлені відповідним рішенням суду.

Позивач подала відповідь на відзив, в якій, зокрема, зазначила, що рішення суду від 07 жовтня 2010 року в справі № 2-2017/10 вона не отримувала, а дізналася про нього лише у серпні 2021 року і позовна давність щодо заявлених нею вимог не спливла.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що відповідач позов не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, її представника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

01 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит у формі кредитної лінії в сумі 39500 доларів США зі сплатою відсотків за користування ним з кінцевий терміном остаточного повного погашення кредитної заборгованості - 30 вересня 2015 року (а.с. 16, 17-18).

Відповідно до пункту 2.1 вказаного договору про надання споживчого кредиту виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається: - застава нерухомості (трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_4 ; - порука ОСОБА_1 .

Так, 01 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки № 231038, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 01 жовтня 2008 року (основний договір), укладеного між кредитором та боржником, існуючих в теперішній час, і тих, що можуть виникнути в майбутньому (а.с. 19-20).

Згідно із пунктом 1.2 договору поруки поручителю добре відомі усі умови основного договору, зокрема, сума основного боргу - 39500 доларів США; процентна ставка - 16% річних, якщо згідно умов основного договору не буде встановлено іншу процентну ставку; термін виконання основного зобов`язання - 30 вересня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови основного договору.

Пунктом 1.3. договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 1.4 договору поруки).

Згідно із пунктом 3.1. договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше.

Відповідно до пункту 5.1 договору поруки уклавши цей договір поручитель, зокрема, підтверджує, що повністю розуміє всі умови основного договору та цього договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними.

У пункті 5.5. договору поруки, на який у своєму позові посилається позивач, сторони, керуючись відповідними принципами свободи договору, домовилися, що після укладення цього договору, кожна із сторін зобов`язується завізувати кожну сторінку аркушу, на якій викладено умови договору, шляхом проставлення підпису уповноваженого представника відповідної сторони та печатки сторони, якщо стороною є юридична особа. При цьому, сторони звільняються від таких зобов`язань, якщо: договір та/або угода щодо внесення змін до договору викладені на одному аркуші, та/або при укладенні цього договору сторони домовилися про його нотаріальне посвідчення.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 жовтня 2010 року в справі № 2-2017/10 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 317239 грн. 26 коп. (а.с. 38-40).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 вересня 2021 року в справі № 750/8330/21, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» три проценти річних за порушення грошового зобов`язання, що виникло з рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.10.2010 (цивільна справа № 2-2017/10), в сумі 28629 грн. 76 коп., які нараховано за період з 27.07.2018 по 26.07.2021 включно, а також 803 грн. 58 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 29433 грн. 34 коп.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із частиною першою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (частини перша, четверта статті 639 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

При цьому, частиною першою статті 209 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою статті 218 та частиною першою статті 220 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У статті 547 Цивільного кодексу України закріплено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договір поруки, укладений між сторонами, вчинено в письмовій формі, як це передбачено законом.

Посилання позивача на пункт 5.5 договору поруки та те, що сторони домовилися посвідчити договір нотаріально, однак такий не був нотаріально посвідчений, суд не може взяти до уваги, оскільки позивач не вірно тлумачить зміст цього пункту договору, яким передбачено, зокрема, те, що після укладення цього договору, кожна із сторін зобов`язується завізувати кожну сторінку аркушу, на якій викладено умови договору, шляхом проставлення підпису уповноваженого представника відповідної сторони та печатки сторони, якщо стороною є юридична особа. При цьому, сторони звільняються від таких зобов`язань, якщо: договір та/або угода щодо внесення змін до договору викладені на одному аркуші, та/або при укладенні цього договору сторони домовилися про його нотаріальне посвідчення.

Договір поруки складається з трьох сторінок і на виконання вимог пункту 5.5 договору позивачем підписано кожну сторінку договору.

Доводи позивача спростовуються узгодженими між сторонами умовами договору, форма і зміст якого відповідає вимогам законодавства.

Враховуючи встановлені обставини та норми законодавства, суд дійшов висновку, що позов є необгрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про визнання недійсним договору поруки - відмовити повністю.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», місцезнаходження: вул. Андріївська, 2/12, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 09807750.

Третя особа - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 07.02.2022.

Суддя