Справа № 133/2955/20
Провадження № 22-ц/801/1342/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 рокуСправа № 133/2955/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П.,

з участю секретаря судового засідання: Олійник Г.Є.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою її представником - адвокатом Пилипчуком Володимиром Олексійовичем на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року, ухвалене в складі судді Кучерук І.М., в залі суду,

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 07.06.1997 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2020 шлюб розірвано.

В період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_1 , однак починаючи з 23.04.20 і до цього часу відповідач перешкоджає позивачу у доступі до користування спільною квартирою шляхом заміни замків на вхідних дверях в тамбур між квартирами АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 і на вхідних дверях до квартири АДРЕСА_2 . Своїми незаконними діями відповідач позбавила його права користуватись майном, належним йому на праві власності, зокрема житлом та речами, які знаходяться в квартирі.

На підставі викладеного, позивач звернувшись в суд з даним позовом, просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , шляхом вселення його - ОСОБА_1 до даної квартири та передачі йому ключів від неї, а також просив стягнути на його користь понесені ним судові витрати.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_2 у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , вселивши ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та надавши ключі від квартири.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено права позивача як власника житлового приміщення, що є підставою для усунення створених перешкод шляхом вселення позивача у квартиру.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_2 , діючи через свого представника, подала апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що спільне проживання сторін у справі в одній квартирі є неможливим та може призвести до більш тяжких наслідків, ніж порушення права позивача на користування власністю, оскільки ОСОБА_1 неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_2 протиправні дії, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000037 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Також скаржником зазначено, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги намір відповідача проживати в житловому будинку за іншою адресою, де він здійснював надбудову.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до ухвалення рішення у справі про поділ майна сторін.

Позивач ОСОБА_1 надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про безпідставність скарги та просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу посилаючись на викладені у ній підстави.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому у відзиві на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу розглянути у його відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07.06.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23.04.2020 (а.с. 8,35).

В період зареєстрованого шлюбу сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 14), яка є їх спільною сумісною власністю.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Актом обстеження, складеним 25.05.2020 ОСББ «Поділля», встановлено, що ОСОБА_2 замінила замок в тамбурі між квартирами АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 та вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 (а.с. 10), дана обставина відповідачем не заперечується.

Отже, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 створено перешкоди позивачу ОСОБА_1 у доступі та користуванні спільною власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Посилаючись на порушення своїх прав як співвласника квартири, позивач звернувся в суд з відповідним позовом про усунення створених йому перешкод.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, вірно встановив обставини справи, зокрема те, що сторони є співвласниками спірної квартири АДРЕСА_1 . Також, встановлено, що відповідачем створено перешкоди у користуванні вказаним житлом позивачу, в зв`язку з чим за наявності правових підстав, обґрунтовано задовольнив позов та усунув перешкоди в користування майном шляхом вселення позивача за вищевказаною адресою та надавши ключі від квартири.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги як про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що спільне проживання сторін в одній квартирі є неможливим, оскільки ОСОБА_1 неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_2 протиправні дії, так і про те, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги намір відповідача проживати в житловому будинку за іншою адресою, де він здійснював надбудову, судом до уваги не приймаються оскільки вказані обставини не можуть слугувати підставою для позбавлення особи права на житло, співвласником якого він є.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Пилипчуком Володимиром Олексійовичем залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський