Справа № 309/2202/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Цебрика Любомира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду від 02 липня 2021 року (у складі судді Волощук О.Я.) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в червні 2021 р.

Просив ужити заходи забезпечення позову у вигляді арешту на належне ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно, зокрема, на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 і Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0614, площею 0,25 га по АДРЕСА_1 , до вирішення цієї справи та набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

На обґрунтування указав, що звернувся до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з неї на свою користь суму боргу за договором позики від 14.04.2021 р. у розмірі 300 000 чеських крон і 500 євро.

Згідно з розпискою позивач зобов`язалася повернути кошти до 15.05.2021 р., а у випадку неможливості їх повернення не заперечувала проти звернення стягнення на належне їй майно (рухоме та нерухоме) у рахунок погашення боргу.

У зв`язку з цим існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Хустського районного суду від 02 липня 2021 р. заяву ОСОБА_2 задоволено.

Забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 : на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0614 площею 0,25 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Адвокат Цебрик Л.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою заяву позивача про забезпечення позову повернути заявнику. Доводить про порушення норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, відтак суд першої інстанції мав застосувати до поданої заяви вимоги п.10 ст. 153 ЦПК України та повернути заяву позивачеві;

-відповідач не визнає існування заборгованості перед позивачем;

-суд наклав арешт на майно, якого не існує і яке не належить відповідачеві, попри це все одно протиправно обтяжив майно відповідача як власника.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Узагальненні заперечення зводяться до необґрунтованості доводів апеляційної скарги та законності прийнятої ухвали.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що заявник правомірно ставить питання, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.04.2021 р. ОСОБА_1 склала розписку про те, що вона отримала в якості позики від ОСОБА_2 готівкові кошти в сумі 300 000 чеських корун і 500 євро, які зобов`язалася повернути до 15.05.2021 р.

Також у розписці нею указано, що в разі неповернення суми боргу до вказаної дати вона не заперечує проти звернення стягнення на належне їй майно (рухоме та нерухоме) в рахунок погашення боргу (а.с.6).

ОСОБА_2 надсилав ОСОБА_1 повідомлення про необхідність повернення боргу (а.с.8, 9, 10,11,12,13), однак такі повідомлення позивача залишилися без реагування, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення із останньої на його користь 300 000 чеських крон і 500 євро.

У межах указаного позову ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на належне ОСОБА_1 майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, твердження апелянта про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а відтак суд першої інстанції мав застосувати до поданої заяви вимоги п.10 ст. 153 ЦПК України та повернути заяву позивачеві, не береться до уваги як суперечне матеріалам справа, позаяк суд цілком правомірно розглянув заяву про забезпечення позову.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач не визнає існування заборгованості перед позивачем, у контексті вирішення питання про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, такий довід не має жодного правового значення.

Довід апелянта про те, що суд наклав арешт на майно, якого не існує і яке не належить відповідачеві, попри це все одно протиправно обтяжив майно відповідача як власника, спростовується матеріалами справи, а саме: відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є власницею Ѕ житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та Ѕ земельної ділянки, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача в межах ціни позову, є ризики, що в подальшому відповідачем можуть вчинятися дії щодо відчуження свого майна задля уникнення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо позики грошових коштів за борговою розпискою.

Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушать прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.

Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права відповідача таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, відповідач і надалі зможе реалізовувати свої права.

Стороною позивача належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і правової аргументації позивача, відтак не заслуговують на увагу.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17 січня 2022 р. було відстрочено адвокату Цебрику Л.В. в інтересах ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу Хустського районного суду від 02 липня 2021 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, тому в силу вимог ч.2 ст.136 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути суму судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Керуючись ч.2 ст.136, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу адвоката Цебрика Любомира Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Хустського районного суду від 02 липня 2021 року залишити без змін.

3.Стягнути з ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 07 червня 2022 р.

Судді: