Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/355/21
26 січня 2022 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :
головуючої судді - Козіної С.М.,
секретаря - Проценко Ю.В.,
позивачки - ОСОБА_1 (не з`явилась),
відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (не з`явились),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ржищів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області як орган опіки та піклування про стягнення заборгованості за аліментами та визначення місця проживання дітей, -
26 листопада 2021 року позивачка звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що за час перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у них народилося двоє спільних дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які також з дня свого народження проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні.
Під час шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 у сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки обидва відповідачі після розірвання шлюбу почали ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, то позивачка вимушена була звертатися до суду про стягнення з них аліментів на утримання своїх дітей. Разом з тим, з довідки-розрахунку заборгованості по аліментах від 07.07.2021, виданої Рахівськтім ВДВС у Червоноградському районі Львівської області вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по аліментах на дітей станом на 01.07.2021 становить 22 421,91 гривень.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах, виданої Кагарлицьким ВДВС в Обухівському районі Київській області від 12.07.2021 заборгованість ОСОБА_3 по аліментах на утримання сина станом на 01.07.2021 становить 61 250,25 гривень.
Крім того, що обидва відповідачі не приймають жодної участі в матеріальному утриманні своїх дітей, вони, без будь-яких причин, відмовляються юридично визначити місце проживання їхніх спільних дітей за місцем проживання позивачки, хоча всі троє їхніх спільних дітей від свого народження і до цього часу проживають виключно з позивачкою, а батьки до своїх дітей практично ніколи не навідуються.
З огляду на положення ст. 160, ч. 1, 2 ст. 161 СК України, позивачка вважає, що в інтересах неповнолітніх дітей, вони повинні проживати саме зі нею, а не з їх батьками. Позивачка весь час має власну роботу, має стабільний самостійний дохід, яким може у необхідному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Проживання дітей разом з позивачкою відповідає їх інтересам. Позивачка має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідачі забезпечити не в змозі.
Разом з тим, позивачка не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідачів із синами і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб діти через розлучення батьків не були позбавлені піклування батька.
Спиртними напоями позивачка не зловживає, не палить, має відмінне здоров`я, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей. Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 постійно змінює своє місце роботи і періодично не має її зовсім, а відповідач ОСОБА_3 вже тривалий час безробітній. Тому обидва відповідачі не можуть у належній мірі забезпечувати матеріально дітей, що у прямій мірі доводить факт наявності величезної їх заборгованості по сплаті аліментів на утримання їхніх спільних дітей. Крім того, позивачка має у своїй власності житловий будинок і двокімнатну квартиру. Натомість ОСОБА_2 свого житла не має, а на 1/4 частину житлового будинку, що належить ОСОБА_3 , накладений арешт у зв`язку із наявністю у останнього великої заборгованісті за аліментами на свою дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від його колишньої дружини ОСОБА_11 .
Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за виконавчим листом № 374/34/17, виданим Ржищівським міським судом Київської області від 15.06.2017, у розмірі 22 421,91 грн.;
стягнути з ОСОБА_3 на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за виконавчим листом № 374/81/19, виданим Ржищівським міським судом Київської області від 03.07.2019, у розмірі 61 250,25 грн.;
визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ржищів Київської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ржищів Київської області, та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Ржищів Київської області, з нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем її реєстрації або місцем її проживання.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом отримання СМС-повістки. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження відповідач отримав. Причин неявки не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав, відзив на позов не подав.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом отримання СМС-повістки. Позовну заяву з додатками та ухвалою про відкриття провадження відповідач отримав 8 січня 2022 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції. Причин неявки не повідомляв, заяви про відкладення розгляду справи не надсилав, відзив на позов не подав.
Отже, суд вирішив розглядати справу без участі сторін, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 223 ЦПК України, та провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.02.2004, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ. Його батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9).
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 25.08.2009, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Київ. Його батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).
Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 21 червня 2018 року, ОСОБА_2 змінив ім`я, про що 21 червня 2018 року складено відповідний актовий запис № 11. Прізвище, ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені: ОСОБА_2 (а.с. 12).
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 13.10.2017, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Кагарлик, Кагарлицького району, Київської області. Його батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 11).
Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається, зокрема ст. 79-91, 194-197 СК України та статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».
У разі неможливості стягнення аліментів із заробітної плати чи інших доходів боржника протягом трьох місяців підряд, якщо боржник не працює і не одержує доходів, стягнення звертається на майно боржника.
Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.
Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.
Спір щодо розміру заборгованості (не спір про стягнення заборгованості) із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК).
Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувались у зв`язку з розшуком платника аліментів, вони мають бути сплачені за весь минулий час.
Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття (ч. 2, 4 ст. 194 СК України).
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч. 4 ст. 195 СК України).
Виходячи зі змісту наведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.
Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 07 липня 2021 року ВП № 54341420, проведеного старшим державним виконавцем Радехівського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства управління юстиції (м.Львів) Сеньчук О.С., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів у розмірі 1/3 частини на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей станом на 01 липня 2021 року становить 22 421,91 грн (а.с. 13-14).
При розрахунку заборгованості, суд бере до уваги подані позивачкою розрахунки заборгованості, якими визначено розмір заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за аліментами на утримання дітей станом на 01 липня 2021 року - заборгованість ОСОБА_2 складає 22 421,91 грн та ОСОБА_3 - 61 250,25 грн відповідно. Суд враховує, що вищевказані розрахунки заборгованості не оскаржувалась сторонами в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні докази на спростування цих боргів кожним із боржників, відповідачі мали достатньо часу для подання доказів виконавцю щодо виконання кожним з них рішення суду та внесення необхідних сум. Відповідачами не заявлено клопотань щодо витребування виконавчих проваджень або детального розрахунку заборгованості.
У даному випадку стягнення аліментів на утримання дітей відбувалося за відповідними рішеннями суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів.
В рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов`язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку сторонами не оскаржувалися.
За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивачки на отримання заборгованості по аліментам у порядку, визначеному ст. 194-195 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за аліментами на утримання дітей відсутні.
Щодо вимог позивачки про визначення місця проживання дітей суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
Згідно довідки про склад сім`ї № 11-13/191 від 01 вересня 2021 року, виданої ОСОБА_1 , остання проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сім`ї ОСОБА_1 входять: син ОСОБА_5 , 2004 року народження, син ОСОБА_6 , 2008 року народження, син ОСОБА_7 , 2017 року народження (а.с. 8).
Службою у справах дітей та сім 'ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області складено висновок про доцільність визначення місця проживання, згідно якого, враховуючи той факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явились, мають заборгованість по сплаті аліментів, не приймають щоденної участі у вихованні неповнолітніх дітей, служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .
За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Зважаючи на вищезазначені обставини в сукупності суд вважає, за допустиме визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю за адресою її місця проживання.
Щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому на час розгляду справи виповнилось майже 18 років, суд зазначає, що відповідно до ст. 160 СК України він має право самостійно визначити, з ким із батьків йому проживати, а тому суд відмовляє у задоволені позовних вимог у цій частині.
За п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Керуючись ст. 160, 161, 194-197 СК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області як орган опіки та піклування про стягнення заборгованості за аліментами та визначення місця проживання дітей, - задовольнити частково.
Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , за місцем її проживання.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя