Справа №173/1630/21
Провадження №2/173/57/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2022 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , інтересах неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 з позовом про позбавлення батьківських прав до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада.

02.09.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

03.09.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 17.11.2021 року.

17.11.2021 року розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відкладений за клопотанням відповідача до 17 січня 2022 року.

17.01.2022 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 14.03.2022 року.

14.03.2022 року розгляд справи відкладений до 01.06.2022 року в зв`язку з неявкою учасників розгляду справи.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України.

01.06.2022 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідача по відношенню до його неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порушення ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, відповідач ОСОБА_2 , не виконує цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням сина.

Вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 2001 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 року шлюб між ними був розірваний. Син залишився проживати з нею.

Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не згадує про дитину, не приймає участі у вихованні дитини. ОСОБА_3 не проводить з ним час, не спілкується, так як відповідач не бажає цього робити. Батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що й стало підставою звернення із позовом до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, давши пояснення фактично встановлені матеріалами справи. Також позивач пояснила, що батько відмовився підтримувати відносини із сином. Їх син навчався в ліцеї, а на даний час у вищому навчальному закладі. Але батько жодного разу його не відвідав не поцікавився його навчанням. Коли їхній син захворів, батько сина не відвідав. Матеріальної допомоги на лікування сина не надав. Вона зверталась до суду з позовними заявами про стягнення аліментів з відповідача та про стягнення додаткових витрат на утримання сина, але відповідач всі ухваленні судом рішення оскаржував. Коли син останній раз приходив до батька, батько повідомив йому, що не бажає з ним спілкуватись.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому пояснив, що він та позивачка були в зареєстрованому шлюбі, спільно проживали. У шлюбі у них народився син. Коли вони розірвали шлюб, він спілкувався із сином, добровільно приймав участь у його вихованні та надавав матеріальне утримання. Але коли він почав проживати з іншою жінкою, позивачка почала ініціювати судові тяжби відносно нього, стягувати аліменти, хоч він добровільно надавав матеріальну допомогу сину, потім додаткові витрати на утримання сина. Почала настроювати сина проти нього. Мати надоумила сина, що батько йому не потрібний, а потрібні лише кошти батька. Так, син, коли вступив до навчального закладу просив його приїхати, він поцікавився з якою метою йому потрібно приїхати. На що син сказав, що йому потрібно привезти планшет, а не поспілкуватись з ним. На даний час син є повнолітнім. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, показання свідків, з`ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 26.10.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.06.2018 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення суду.

В період шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому сторони записані батьками дитини.

Після розірвання шлюбу син сторін залишились проживати разом з позивачкою. Відповідач проживає окремо від сина.

Позивач просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його сина посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не згадує про дитину, не приймає участі у вихованні дитини. ОСОБА_3 не проводить з ним час, не спілкується, так як відповідач не бажає цього робити. Батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснив, що батько з 2019 року абсолютно не приймає у часті у вихованні і житті сина. Не телефонує йому, не цікавиться його навчанням. Не був на випускному у сина. Не був присутнім при вступі сина до ліцею та вищого навчального закладу.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що батько не спілкується із сином протягом трьох років. Дитина хворіла. Вона особисто надавала кошти на лікування дитини. А батько нічим не допоміг. Дитина хотіла спілкуватись із батьком, а батько цього не хотів.

Відповідно до довідки КЗО «Криворізький ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою» ДОР» № 117 від 25.08.2021 року встановлено, що під час здачі вступних іспитів і навчання у Криворізькому ліцеї-інтернаті з посиленою військово-фізичною підготовкою, вихованця ОСОБА_3 , його батько ОСОБА_2 не цікавився досягненнями, потребами, поточною успішністю, жодного разу не відвідав сина. Відомості про місце перебування, місце роботи біологічного батька в особистій справі ОСОБА_3 мінімальні. Зв`язок із біологічним батьком не підтримується. Всі відомості про матір вихованця та її чоловіка ОСОБА_5 , зазначені в повному обсязі, вони брали активну участь у поточних справах, постійно перебували на зв`язку не лише з вихованцем, а й з педагогічним колективом і керівництвом ліцею.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суду надане рішення виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 259 від 10.11.2020 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вирішив клопотати перед Верхньодніпровським районним судом про прийняття об`єктивного рішення щодо позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 відносно сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто органом опіки та піклування не прийняте рішення щодо доцільності позбавлення батьківським прав ОСОБА_2 , по відношенню до сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . І дане питання віднесене на вирішення суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України - Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню дітей, а також встановити, що мати, батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини(стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як встановлено в судовому засіданні і позивач і відповідач є особами позитивними. Обидві сторони працюють, ведуть нормальний спосіб життя, мають свої сім`ї. Доказів про наявність будь-яких негативних звичок у відповідача, порушень ним правил співжиття, суспільної поведінки, негативного ставлення до свого сина суду не надано.

Також судом встановлено, що розірвання шлюбу між сторонами та створення кожною стороною іншої сім`ї призвело до виникнення непорозумінь між ними, негативного ставлення одне до одного та стало перешкодою для вільного спілкування дитини з батьком. Оскільки дитина залишилась проживати в родині матері, відповідно стала підтримувати погляди, вподобання та традиції нової сім`ї, в тому числі і свого ставлення до біологічного батька.

Так, з поведінки сторін, та нового чоловіка позивачки, вбачається, що вони негативно ставляться одне до одного.

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що батько не спілкується із сином взагалі і не приймає участі у його вихованні. Проте свідки надали лише поверхові пояснення без конкретизації ухилення батька від спілкування із сином, без наведення конкретних фактів. Крім того свідок ОСОБА_5 , пояснював, що батько припинив спілкуватись із сином та приймати участь в його вихованні з 2019 року, а позивач звернулась із позовом про позбавлення батьківських прав лише в другій половині 2021 року. Свідок ОСОБА_6 , зазначила, що батько не приймав участі і у лікуванні сина, не бажав спілкуватись з ним. Не пояснивши суду навіть яке відношення вона має до сім`ї сторін, як часто спілкується з даною сім`єю і як часто була свідком тих обставин, про які повідомила. Тобто показання свідків не доводять того, що батько свідомо, навмисно не приймав участі у вихованні сина, та що син, який на час подання позову був вже достатньо дорослим, виявляв бажання щодо такого спілкування.

Відомості зазначені в довідці КЗО «Криворізький ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою» ДОР» № 117 від 25.08.2021 року також не підтверджують свідомого ухилення відповідача від участі у вихованні сина. Оскільки в довідці не зазначено з яких причин в особовій справі вихованця ліцею було зовсім мало даних про його біологічного батька, чи в результаті відмови відповідача у їх наданні. Чи тому, що вихованець та його мати не повідомляли навчальному закладу таких даних. Не зазначено, що адміністрація чи педагогічний колектив навчального закладу звертався до батька вихованця з метою надання допомоги у його вихованні, і відповідач відмовив у цьому чи проігнорував таке звернення.

Також судом встановлено, що в період подання позивачкою позову, відповідач був травмований. Перебував на довгостроковому лікуванні з діагнозом закритий компресійно-уламковий перелом тіла, що на думку суду також обмежувало можливість відповідачеві приймати участь у вихованні сина, спілкування з ним, оскільки син навчався за межами населеного пункту, де проживає батько.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та достовірних доказів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які б свідчили про ухилення від виховання сина, і як наслідок, про необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України, тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків.

В свою чергу батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ? відповідач по справі, не ігнорував судові засідання, подавав клопотання про відкладення розгляду справи та докази поважності причин неявки в судове засідання, приймав участь у розгляді справи, виявляє намір спілкуватись із сином і заперечує проти позбавлення його батьківських прав, що на думку суду є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки батько не є байдужим до долі свого сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України - Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України - Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином батьки можуть бути позбавленні батьківських прав лише у відношенні до дитини.

На час розгляду справи син сторін досягнув повноліття, що є також підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн.. суд вважає за можливе покладати на позивача, оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На основі ст. 164 - 166, СК України, керуючись ст. 12, 13, 89, 141,259, 263, 264, 265, 268, 273 , 430 ЦПК України. суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхньодніпровська міська рада (юридична адреса: пр. Шевченка, 21 м. Верхньодніпровськ Кам`янського району Дніпропетровської області, ), про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 по відношенню до сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908-00 грн., покласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 09.06.2022 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 09.06.2022 року

Дата набрання законної сили: 12.07.2022 року