Дата документу 14.11.2022
Справа № 501/4563/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом Головного управління Національної поліції в Одеській області

до

відповідача: ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про спростування недостовірної інформації,

учасники справи

представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

1. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області 30.11.2021 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації, згідно якого просить суд:

- визнати інформацію, поширену відносно Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 у «Телеграм каналі» «Ирочка расскажет…», а саме: «Прайсы на услуги правоохранительных органов в Одессе и области: «Открыть уголовное производство: Райотдел 1000 - 2000 у.е. Областное следственное управление 3000 - 5000 у.е. Слежка 100-150 у.е. + бензин/ в день (стоимость одного экипажа, обычно используют 2). Получение телефонного трафика от 3000 грн. до 200 у.е. Тут прайс колеблется от количества посредников и оператора связи. Оперативная установка от 100 до 300 у.е. (дороже всего стоит документ с получением архивных данных и баз МВД Плюс сумма может колебаться от фигуранта). Взлом мессенджера Whatsapp около 5000 у.е. Выезд комплекса по обнаружению устройств мобильной связи 500-1000 у.е. Есть ещё, так сказать, пакетный вариант. Его суть сводится к регистрации нужного ЕРДР в рамках которого проводится все действия. Далее фигуранта либо догоняют, либо перепродают. Если фигурант представляет собой финансовый интерес, то с ним могут договориться. Стоит пакетная услуга от 3000 - 7000 у.е. Тут сумма колеблется в зависимости от фигуранта и планируемых негласных действий. В любом случае цена может колебаться, допустим, скорость от прокуратуры будет стоить от 500 у.е.» - не достовірною та такою, що порочить ділову репутацію Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- зобов`язати ОСОБА_1 протягом 10 (десяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення (розміщення) в «Телеграм каналі» «Ирочка расскажет…» резолютивної частини рішення суду у цій справі, не допускаючи при цьому власних коментарів;

- судові витрати стягнути з відповідача.

Позов обгрунтований тим, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області на постійній основі здійснюється моніторинг глобальної мережі Інтернет на предмет виявлення публікацій, які висвітлюють недоліки в роботі правоохоронних органів Одеської області, а також відомостей, що дискредитують органи Національної поліції та позивача, зокрема.

В процесі такого моніторингу, 11.11.2021 працівниками ГУНП виявлено публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщеною на порталі Антикор (https://antikor.com.ua/articles/497398-hurnalist_opublikoval_prejskurant_nezakonnyh_uslug_odesskoj_politsii). В даній публікації зазначається наступне: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », далі міститься переказ публікації Ірини Гриб з її особистого Telegram-каналу.

Подальшим дослідженням мережі «Телеграм» встановлено першоджерело вказаної публікації, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на одному з телеграм-каналів, а саме « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 у соціальній мережі «Телеграм».

Представник позивача вказує в позові, що у зазначеній публікації викладена наступна недостовірна інформація, яка підлягає подальшому спростуванню (мовою оригіналу):

«Прайсы на услуги правоохранительных органов в Одессе и области: «Открыть уголовное производство: Райотдел 1000 - 2000 у.е. Областное следственное управление 3000 - 5000 у.е. Слежка 100-150 у.е. + бензин/ в день (стоимость одного экипажа, обычно используют 2). Получение телефонного трафика от 3000 грн. до 200 у.е. Тут прайс колеблется от количества посредников и оператора связи. Оперативная установка от 100 до 300 у.е. (дороже всего стоит документ с получением архивных данных и баз МВД. Плюс сумма может колебаться от фигуранта). Взлом мессенджера Whatsapp около 5000 у.е. Выезд комплекса по обнаружению устройств мобильной связи 500-1000 у.е. Есть ещё, так сказать, пакетный вариант. Его суть сводится к регистрации нужного ЕРДР в рамках которого проводятся все действия. Далее фигуранта либо догоняют, либо перепродают. Если фигурант представляет собой финансовый интерес, то с ним могут договориться. Стоит пакетная услуга от 3000 - 7000 у.е. Тут сумма колеблется в зависимости от фигуранта и планируемых негласных действий. В любом случае цена может колебаться, допустим, скорость от прокураторы будет стоить от 500 у.е.»

Також, представник позивача зазначає, що зміст статті зводиться до фактичних тверджень автора про нібито причетність посадових осіб позивача до корупційних правопорушень у вигляді надання послуг стороннім особам за плату.

Також встановлено, що вказана публікація висвітлена і на інших сайтах новин (https://dilova.com.ua/obshhestvo/obnarodovany-prajsy-na-uslugi-pravoohranitelnyh-organov-v-odesse-i-oblasti/).

Позивач наголошує в позові на тому, що інформація, викладена автором у зазначеній вище публікації, є недостовірною та такою, що суттєво підриває авторитет позивача, як органу державної влади, в період проведення реформування та становлення іміджу, рівня довіри населення до органів і підрозділів Національної поліції України в суспільстві в цілому, що є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції.

З метою ідентифікації особи, що є автором публікації та/або засновником зазначеного Телеграм-каналу, позивачем проаналізовано його внутрішню сторінку та опис каналу у якому зазначено: « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Зазначену статтю також опубліковано у інших засобах масової інформації з посиланням на авторство відповідача ОСОБА_4 : https://antikor.com.ua/articles/497398-hurnalist_opublikoval_prejskurant_nezakonnyh_uslug_odesskoj_politsii; https://iamir.info/news/zhurnalyst-opublykoval-preiskurant-nezakonnikh-usluh-odesskoi-polytsyy.

В подальшому, з метою ідентифікації особи та встановлення відповідача у цій справі, позивачем, шляхом аналізу відкритих джерел, встановлено данні відповідача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка раніше працювала журналістом на Інтернет ресурсі «УСІ».

Позивач зазначає в позові, що публікація, зміст якої є предметом оскарження у цій справі, опублікована у соціальній мережі Telegram. На момент подання позову, лічильник переглядів повідомлення зі статтею «Кадровые качели в Украине и регионах все также продолжают свой разбег. Но по сути ничего не меняется» на телеграм-каналі «Ирочка расскажет…» за посиланнямhttps://t.me/sekretikiotiro4kiу соціальній мережі «Телеграм» містить позначку «6К», де К є абревіатурою для префікса Kilo та позначає тисячі. Тобто, публікація зі статтею, зміст якої є предметом розгляду цієї справи, набрала більше шести тисяч переглядів, а тому безумовно підпадає під зазначений критерій поширення інформації.

Відповідачем у формі ствердних тверджень прямо зазначається інформація, що не відповідає дійсності, стосовно організації діяльності позивача по справі, як юридичної особи, так і дій посадових осіб, що пов`язані з позивачем трудовими відносинами. При цьому, вказана інформація не відповідає дійсності та викладена у формі фактичних тверджень про вчинення дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на немайнові права позивача, а також посадових осіб, що пов`язані трудовими відносинами з ГУНП в Одеській області.

Зазначені дії відповідача призвели до порушення таких немайнових прав позивача, як право на повагу та недоторканість ділової репутації, що в свою чергу перешкоджає ГУНП в Одеській області повно і своєчасно реалізовувати зазначені особисті немайнові права, що виражається в оцінці діяльності поліції громадськістю.

Позивач стверджує в позові, що зміст статті викладено у зухвалій формі фактичних тверджень без наявних на це підстав, що підриває довіру населення до поліції, негативно впливає на імідж поліції та дискредитує позивача, як орган державної влади. Більше того, вказана інформація розглядається позивачем, як така, що опублікована з мотивів явної неповаги до державного органу в особі територіального органу Національної поліції України ГУНП в Одеській області.

Представник відповідача 08.06.2022 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі (а.с.92-106) та письмові заперечення на позов (а.с.77-88), посилаючись на те, що:

- визначення ОСОБА_5 відповідачем є припущенням, за відсутності доказів не може прийматись судом до уваги;

- з аналізу вказаної публікації не вбачається, що в такій статті міститься недостовірна інформація;

- зу змісту вказаної статті не вбачається взаємозвязку з позивачем;

- позивачем не зазначено яким чином інформація перешкоджає позивачу повно і всебічно реалізовувати особисті немайнові права;

- гарантії діяльності засобів масової інформації та журналістів закріплені ст.25 Закону України «Про інформацію», тощо.

Представник позивача 14.07.2022, 27.07.2022 надав до суду пояснення (а.с.152-159, 184-191), просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача 15.07.2022 надав до суду письмові пояснення (а.с.161-163, 166-178).

В судовому засіданні представники позивача просили суд задовольнити позов з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позов та інших письмових поясненнях.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 30.11.2021 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.23).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 17.12.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с.44-45).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 28.12.2021 відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.44-45).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09.06.2022 відмовлено представнику відповідача в поновленні строку для подання відзиву на позов (а.с.129-130, 132-133).

В судовому засіданні 05.09.2022 закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.206-207).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях відповідача, його представника, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи міститься ряд документів, в яких відповідач та його представник належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду з дотриманням процесуального законодавства.

Суд вважає вказану причину відсутності представника відповідача в судовому засіданні неповажною з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, представник відповідача 24.10.2022 надав до суду заяву про оголошення перерви у судовому засіданні, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.222).

Представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драгун А.С. сповіщено заздалегідь телефонограмою про призначену дату судового засідання (а.с.224).

Таким чином, повідомлення сторони відповідача про час та місце судового розгляду здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства та йому заздалегідь було відомо про судовий розгляд даної цивільної справи.

Крім того, суд звертає увагу, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 08.07.2022 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза приміщенням суду у даній справі (а.с.147-148).

Разом з тим, представник відповідача адвокат Драгун А.С. до суду не з`явився, у судовому засіданні в режимі відеоконференції не авторизувався в системі відеоконференцзв`язку, секретар судового засідання намагалась зв`язатись із представником відповідача телефоном, але представник відповідача не відповів, не повідомив суду причину відсутності в судовому засіданні, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без його участі.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 28.12.2022 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін, які були належним чином сповіщені про судовий розгляд справи, надали пояснення по справі та у їх присутності були досліджено матеріали даної цивільної справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що публікація під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розміщена на порталі Антикор: (https://antikor.com.ua/articles/497398-hurnalist_opublikoval_prejskurant_nezakonnyh_uslug_odesskoj_politsii).

В даній публікації зазначається наступне: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », далі міститься переказ публікації Ірини Гриб з її особистого Telegram-каналу.

В мережі «Телеграм» встановлено першоджерело вказаної публікації, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на одному з телеграм-каналів, а саме « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 у соціальній мережі «Телеграм».

У зазначеній публікації викладена наступна інформація (мовою оригіналу):

«Прайсы на услуги правоохранительных органов в Одессе и области: «Открыть уголовное производство: Райотдел 1000 - 2000 у.е. Областное следственное управление 3000 - 5000 у.е. Слежка 100-150 у.е. + бензин/ в день(стоимость одного экипажа, обычно используют 2). Получение телефонного трафика от 3000 грн. до 200 у.е. Тут прайс колеблется от количества посредников и оператора связи. Оперативная установка от 100 до 300 у.е. (дороже всего стоит документ с получением архивных данных и баз МВД. Плюс сумма может колебаться от фигуранта). Взлом мессенджера Whatsapp около 5000 у.е. Выезд комплекса по обнаружению устройств мобильной связи 500-1000 у.е. Есть ещё, так сказать, пакетный вариант. Его суть сводится к регистрации нужного ЕРДР в рамках которого проводятся все действия. Далее фигуранта либо догоняют, либо перепродают. Если фигурант представляет собой финансовый интерес, то с ним могут договориться. Стоит пакетная услуга от 3000 - 7000 у.е. Тут сумма колеблется в зависимости от фигуранта и планируемых негласных действий. В любом случае цена может колебаться, допустим, скорость от прокураторы будет стоить от 500 у.е.» (а.с.15-17).

Вказана публікація висвітлена на інших сайтах (https://dilova.com.ua/obshhestvo/obnarodovany-prajsy-na-uslugi-pravoohranitelnyh-organov-v-odesse-i-oblasti/) (а.с.18-22).

З метою ідентифікації особи, що є автором публікації та/або засновником зазначеного Телеграм-каналу, позивачем було проаналізовано його внутрішню сторінку та опис каналу у якому зазначено: « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (а.с.16).

Крім того, зазначену статтю опубліковано у інших засобах масової інформації з посиланням на авторство відповідача ОСОБА_4 : https://antikor.com.ua/articles/497398- hurnalist_opublikoval_prejskurant_nezakonnyh_uslug_odesskoj_politsii; https://iamir.info/news/zhurnalyst-opublykoval-preiskurant-nezakonnikh-usluh-odesskoi-polytsyy (а.с.17-22).

ІV. Оцінка Суду.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ч.1 ст.2 ЦГІК України).

Суд звертає увагу що, крім ст.32 Конституції України, яка гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, у ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Приймаючи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справи про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі ст.30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 вказаного закону, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Вказані положення національного законодавства кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, рішення у справі "Лінгенс проти Австрії" (12/1984/84/131) містить вказівку про необхідність розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (п.41).

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №132/1489/18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі №461/9631/15-ц зазначено: "тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо її застосування".

Також в п.15 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно зі статтею 10 Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки "інформації" чи "ідей", які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає "демократичного суспільства (KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE, №30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, від 06 жовтня 2015 року).

Відповідно до вимог ч.1 ст.302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Права на недоторканість гідності та честі публічної особи підлягають захисту лише у випадку, коли ця особа доведе, що інформація поширена з явним злим умислом", тобто із знанням її неправдивості, або із нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість (див., наприклад, рішення у справі "Нью-Йорк Таймс проти Салівана" (NewYorkTimes v. Sullivan) чи "Куртіс Паблішінг Ко. проти Батса" (CurtisPublishingCo. v. Butts)).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Також в п.12 Постанови №1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Згідно пояснень ОСОБА_1 , остання не заперечувала факт належності їй публікаціі в мережі «Телеграм» - каналі під назвою «Кадровые качели в Украине и регионах все также продолжают свой разбег. Но по сути ничего не меняется», факт поширення інформації про надання «послуг» за грошові кошти, що не спростовано відповідачем та підтверджується матеріалами справи (а.с.124).

Проаналізувавши оприлюднений відповідачем допис, суд вважає, що вказані висловлювання виражені у посиланні на конкретні факти та події.

Відповідно до ч.5 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 зазначеної Постанови роз`яснено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

З цього випливає, що тягар доказування достовірності негативної інформації про позивача покладається на відповідача, а на позивача покладено лише обов`язок доказування факту поширення такої інформації відповідачем. Цей висновок узгоджується з приписом абз.1 ч.2 ст.302 ЦК України.

Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 32 Конституції України закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч.1 ст.200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Статтею 30 Закону України "Про інформацію" передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Зі змісту поширеної інформації, на думку суду, можна дійти висновку, що інформація, поширена відповідачем містить фактичні дані, та викладена у категоричній стверджувальній формі, а відтак може бути перевірена на предмет її відповідності дійсності і, як наслідок, може бути визнана недостовірною.

Поширену відповідачем інформацію про позивача можна перевірити на предмет її істинності, дійсності; зазначена інформація не підпадає під ознаки критики; в оспорюваній інформації відсутня оцінка дій, суб`єктивна думка, переконання і погляди відповідача, припущення, а також мовно-стилістичні засоби (гіпербола, алегорія, сатира) тощо, а тому вона не є оціночними судженнями, і може бути спростована.

Поширена відповідачем інформація за своїм характером та змістом ґрунтується на твердженнях про причетність позивача та інших осіб до вчинення протиправних дій

Враховуючи формулювання використаних при поширенні інформації тверджень, поширена недостовірна інформація висловлена у формі фактичного твердження.

Оскільки інформація сформульована відповідачем способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів), при цьому форма вираження вищезазначеної інформації не містить критики або оцінки дій, без застосування та вживання гіпербол, алегорій, сатири (чи інших мовностилістичних способів) та у формі констатації конкретних фактів (обставин), які нічим не підтверджені, суд вважає, що наявні підстави для визнання цієї інформації як недостовірної, та такою, що порушує особисті немайнові права позивача.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством".

Суд вважає, що твердження відносно позивача, формують негативну громадську думку, руйнують імідж та репутацію позивача, а відтак є такими, що порушують право позивача на повагу до його ділової репутації.

Враховуючи вищевикладене, суд, прийшов до висновку, що відповідач поширив недостовірну інформацію на невизначене коло осіб про позивача, яка складає негативне враження у суспільства про позивача.

Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки, її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для позивача, поставити під сумнів дотримання ним законодавства України.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.

Оспорювана інформація не відповідає дійсності, оскільки не підтверджується наданими суду доказами, є негативною, створює негативне уявлення про позивача та безпосередньо порушує його особисті немайнові права і завдає шкоди його діловій репутації.

Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача поширено відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останнього, тобто порушують немайнові права позивача, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що поширення інформації, що є предметом розгляду у цій справі, порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2019 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем недостовірної інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, у спосіб, зобов`язання відповідача шляхом розміщення спростування, викладеної інформації про позивача та опублікування на сторінці в соціальній мережі «Телеграм каналі» спростування цієї інформації.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем обрано законний спосіб спростування поширеної інформації, вимоги позову в цій частині також підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно чч.1, 2, 3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідно платіжного доручення №53285 від 07.12.2021 (а.с.28) позивачем за при подачі позову до суду сплачено 908,00 грн. судового збору та згідно платіжного доручення №53835 від 21.12.2021 (а.с.43) позивачем сплачено 1 362,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на загальну суму у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

Позов Головного управління Національної поліції в Одеській області до ОСОБА_1 про спростування недостовірної інформації - задовольнити повністю.

Визнати інформацію, поширену відносно Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_1 у «Телеграм каналі» «Ирочка расскажет…», а саме: «Прайсы на услуги правоохранительных органов в Одессе и области: «Открыть уголовное производство: Райотдел 1000 2000 у.е. Обласное следственное управление 3000 5000 у.е. Слежка 100 150 у.е. + бензин / в день (стоимость одного экипажа, обычно используют 2). Получение телефонного трафика от 3000 грн. до 200 у.е. Тут прайс колеблется от количества посредников и оператора связи. Оперативная установка от 100 до 300 у.е. (дороже всего стоит документ с получением архивных данных и баз МВД. Плюс сумма может колебаться от фигуранта). Взлом мессенджера Whatsapp около 5000 у.е. Выезд комплекса по обнаружению устройств мобильной связи 500 - 1000 у.е. Есть еще, так сказать, пакетный вариант. Его суть сводится к регистрации нужного ЕРДР в рамках которого проводятся все действия. Далее фигуранта либо догоняют, либо перепродают. Если фигурант представляет собой финансовый интерес, то с ним могут договориться. Стоит пакетная услуга от 3000 7000 у.е. Тут сумма колеблется в зависимости от фигуранта и планируемых негласных действий. В любом случае цена может колебаться, допустим, скорость от прокуратуры будет стоить от 500 у.е.» - недостовірною та такою, що порочить ділову репутацію Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом 10 (десяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі спростувати недостовірну інформацію шляхом оголошення (розміщення) в «Телеграм каналі» «Ирочка расскажет…» резолютивної частини рішення суду у даній справі, не допускаючи при цьому власних коментарів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції в Одеській області судові витрати у справі у розмірі 2270,00 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко