Справа № 445/2881/21
Провадження № 2-н/445/62/22
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

02 лютого 2022 року суддя Золочівського районного суду Львівської області Сивак В. М., розглянувши заяву ТзОВ "Львівенергозбут" про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту електроенергію

в с т а н о в и в:

ТзОВ "Львівенергозбут" звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з ОСОБА_1 .

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, приходжу до переконання про необхідність відмовити у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Як зазначено в заяві про видачу судового наказу, боржниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, на підставі ч. 5 ст. 165 ЦПК України на адресу відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області надіслано запит щодо підтвердження місця реєстрації ОСОБА_1 .

На адресу суду надійшла відповідь згідно поданого запиту, де вказується, що ОСОБА_1 не значиться зареєстрованою, а місце її реєстрації судом не встановлено.

Водночас, до заяви про видачу судового наказу, заявником додано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що боржник ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Однак, суддя вважає за необхідне зазначити, що розгляд заяви про видачу судового наказу за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності, чинний Цивільний процесуальний кодекс не передбачає.

Натомість, згідно ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила загальної підсудності визначені у статті 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, за змістом п. 7 ч. 1 ст. 162 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Під час розгляду цивільної справи № 646/8916/17 (постанова від 27.03.2019) Верховний Суд вказав, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Таким чином, правила виключної підсудності стосуються випадків, коли відносно нерухомого майна триває спір, вирішення якого можливе виключно за наслідками розгляду справи по суті, а відтак, ці правила не можуть застосовуватись до заяв наказного провадження, де розгляд справи по суті не відбувається та презюмується відсутність спору.

Вказане пояснюється особливим порядком розгляду справ наказного провадження, де боржник не повідомляється про розгляд справи, однак йому забезпечується право на подання заяви про скасування судового наказу, у випадку, якщо він не погоджується з таким рішенням, після чого заявник може звернутися з даною вимогою в порядку позовного провадження, адже саме заперечення судового наказу боржником свідчить вже про наявність спору між заявником та боржником. Власне, саме з метою спрощення реалізації цього права справи наказного провадження розглядаються лише за правилами загальної підсудності, тобто за місцем реєстрації боржника.

Відповідно до ч. 9 ст.165мЦПКмУкраїни, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що боржник ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою, вказаною стягувачем, а її місце реєстрації судом не встановлено, у видачі судового наказу необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.165,259,260 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

у видачі судового наказу за заявою ТзОВ "Львівенергозбут" про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за спожиту електроенергію - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено 02.02.2022 року.

Суддя В. М.Сивак