РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 568/957/19

Провадження № 22-ц/4815/32/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Боймиструка С.В.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання Пиляй І.С.

учасники справи: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування на вимогу дарувальника у зв`язку з вчиненням злочину проти здоров`я дарувальника обдарованим та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.04 р. на підставі договору дарування він подарував відповідачу Ѕ житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями, а 27.02.08 р. він подарував відповідачу Ѕ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Покликаючись на ст. 272 ЦК України, позивач зазначає, що у зв`язку з вчиненням відповідачем відносно нього - дарувальника кримінального правопорушення, що підтверджується Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 20.02.19 р. у справі № 568/971/18, вважає, що договори дарування слід розірвати.

Вважає, що строк позовної давності обраховується з моменту набрання законної сили ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 20.02.19 р. у справі № 568/971/18.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення є нереабілітуючою підставою. Ухвалою суду від 20.02.2019 року у кримінальній справі №568/971/18 підтверджується факт вчинення злочину відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача адвокат Курись О.П. підтримав позицію відповідача у судовому засіданні.

Подана ОСОБА_2 заява про відкладення розгляду справи не містить поважних причин його неявки в судове засідання та наявність у нього представника в стадії апеляційного розгляду. З огляду на строки розгляду справ, колегія суддів не вбачає підстав для її відкладення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 30.12.2004 р. вбачається, що власником домоволодіння адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

13.12.2004 р. між ОСОБА_2 (даритель) та ОСОБА_3 (обдарований) укладено договір дарування, відповідно до умов якого, даритель передає безоплатно у власність, а обдарований приймає Ѕ частину цегляного житлового будинку з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель і споруд (гараж), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 частини будинку, який відчужується 305,1 кв.м., житлова 79,3 кв.м. (п. 1).

Відповідно до п. 13 Договору, даритель має право розірвати договір дарування, якщо обдарований вчинить злочин проти життя, здоров`я, власності дарителя, його батьків, чоловіка або дітей. У разі розірвання договору дарування обдарований зобов`язаний повернути дарунок в натурі.

На підставі договору від 30.12.2004 р. відповідач зареєстрував право спільної часткової власності на Ѕ частку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт від 16.11.09 р. на комплексну господарську будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , замовником зазначено ОСОБА_3 .

З свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.03.12 р. вбачається, що власником комплексної господарської будівлі є ОСОБА_3 .

На підставі свідоцтва про право власності від 01.03.12 р. відповідачем зареєстровано право приватної власності (частка 1/1) на комплексну господарську будівлю по АДРЕСА_1 .

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_3 є власником комплексної господарської будівлі у АДРЕСА_1 .

27.02.2008 р. між ОСОБА_2 (даритель) та ОСОБА_3 (обдарований) укладено договір дарування земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 Договору, позивач безоплатно передав у власність Ѕ частину земельної ділянки, а відповідач прийняв у власність Ѕ частину земельної ділянки, загальною площею 0,0800 га., за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі договору дарування від 27.02.2008 р. за відповідачем зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 010050290 площею 0,0400 га за адресою: АДРЕСА_1 .

11.09.2008 р. видано державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0400 га по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 010050290.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 20.02.19 р. у справі № 568/971/18 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України закрито, у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_2 від приватного обвинувачення.

З ухвали вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину визнав повністю, чистосердечно розкаявся у вчиненому, пояснив, що обставини справи викладені в обвинувальному акті повністю відповідають дійсності. Подав до суду заяву, в якій просить кримінальне провадження щодо нього закрити, оскільки він примирився з потерпілим та останній відмовитися від приватного обвинувачення.

Крім того, цією ухвалою також встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 на час розгляду справи примирився з обвинуваченим. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має та в подальшому мати не буде, в зв`язку з чим відмовився від приватного обвинувачення.

Статтею 727 ЦК України визначено правові підстави розірвання договору дарування на вимогу дарувальника. Так, дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдарований умисно вчинив злочин проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдарований вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Верховний Суд у постанові від 03.06.2020 року по справі 712/1710/19 зробив висновок, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення, суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати ні сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи. За таких обставин не потребують перевірки судом докази, а також немає необхідності в дослідженні того, чи було дотримано інші вимоги процесуального закону під час провадження у справі.

Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження на підставі відповідної ухвали суду, що виключає одночасне прийняття ним рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за нереабілітуючою підставою.

Для розірвання договору дарування з підстави вчинення обдарованим злочину проти здоров`я дарувальника доведенню підлягає не лише сам факт діяння, а весь юридичний склад злочину, що зокрема включає умисел. Оскільки позивач відмовився від обвинувачення, суд в порядку цивільного судочинства позбавлений можливості вирішити питання про винуватість чи невинуватість відповідача та встановити умисел, який є обов`язковим для застосування ст. 727 ЦК України.

Такий висновок відповідає вимогам статті 62 Конституції України, якою встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Зазначене дістало своє відображення у загальних засадах кримінального провадження, а саме у презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України полягає у тому, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до ч. 5 зазначеної статті, поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Досліджені обставини справи в сукупності з нормами закону, якими вони врегульовані, дозволяють зробити висновок про відсутність будь-яких правових підстав для розірвання договору дарування квартири, укладеного між сторонами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, колегія апеляційного суду приходить до переконання, що оскаржуване судове рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.