П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готри Т.Ю. Собослоя Г.Г.

за участі секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка Віталій Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року, ухвалене головуючим суддею ОСОБА_6, у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про відшкодування збитків завданих внаслідок неналежного виконання робіт

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про відшкодування збитків завданих внаслідок неналежного виконання робіт.

Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить легковий автомобіль марки Mersedes-Benz моделі Е200, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На початку травня 2019 року виникла необхідність відремонтувати ключ до вищевказаного транспортного засобу, оскільки кнопка на ньому інколи не справно працювала.

04.05.2019 року її чоловік ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_1 з проханням надати послуги (виконати роботу) з ремонту вказаного ключа від автомобілю, на що останній прийняв замовляння, пообіцявши усунути несправність ключа. Через півгодини ФОП ОСОБА_1 зателефонував чоловікові та повідомив, що ключ відремонтований, вартість робіт складає 50 грн. Однак, після оплати за виконані роботи та видачі ключа з`ясувалось, що ключ повністю виведений з ладу і його використання за призначенням стало взагалі неможливе. Усунути недоліки ФОП ОСОБА_1 відмовився, у зв`язку з чим чоловік викликав поліцію, співробітники якої зафіксували факт порушення у виконавця робіт.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не усунув недоліки своєї роботи, чоловік змушений був звернутись до іншого суб`єкта підприємницької діяльності, який би відновив ключ, виведений з ладу внаслідок неякісних ремонтних робіт. Відтак, ключ був відремонтований ФОП ОСОБА_4 , якою під час проведення діагностики було встановлено, що всі функції ключа, а саме, щодо відкривання/закривання замків транспортного засобу та можливості запуску двигуна автомобіля, стали непрацездатними внаслідок втручання в програмне забезпечення системи ключа.

У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на її користь 7 000,00 грн в якості відшкодування завданих збитків внаслідок неналежного виконання робіт (надання послуг).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування завданих збитків внаслідок неналежного виконання робіт (надання послуг) грошову суму в розмірі 7000 гривень.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі фізична особа - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка В.І. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з підстав заявленого позову і керувався виключно тим, що правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-XII (в редакції Закону № 3161-IV від 01.12.2005), /надалі - Закон № 3161-IV в редакції на час вчинення робіт (послуг)/, який регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Вказаний висновок є цілком помилковим і не відповідає обставинам справи, оскільки позивачка ОСОБА_2 у спірних правовідносинах не є споживачем послуг, вона не зверталась до відповідача з метою надання їй послуг і відповідач жодних послуг їй не надавав, жодні відносини між позивачем і відповідачем щодо виконання робіт чи надання їй послуг не виникали, будь-які договірні відносини між позивачем і відповідачем відсутні.

Замовником послуги щодо ремонту спірного ключа був ОСОБА_3 (третя особа), а отже, в розумінні п. 22 ст. 1 Закону № 3161-IV, саме він є споживачем, а не ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що позивачка уповноважила свого чоловіка діяти у спірних правовідносинах від її імені, не має жодної довіреності чи доручення на звернення її чоловіка від її імені до відповідача з метою надання саме їй послуг щодо ремонту ключа. Вказане підтверджується і всіма поданими позивачем доказами, які залишились поза увагою суду першої інстанції.

Отже, судом невірно встановлені фактичні обставини справи, і у спірних правовідносинах відсутні будь-які права позивачки, передбачені Законом № 3161-IV, на захист яких подано позов, як і відсутні підстави для застосування судом норм Закону № 3161-IV.

Крім того, поза увагою суду залишилась та обставина, що станом на момент виникнення спірних правовідносин щодо надання послуг, позивачка навіть не була власником автомобіля, ключ від якого нібито було передано відповідачу для проведення ремонтних робіт. Вказана обставина свідчить про відсутність порушених прав позивача не лише як споживача, але і як власника та відсутність встановленого факту завдання будь-яких збитків позивачці в цілому.

Як зазначає Позивач у позовній заяві, надання послуг її чоловіку (третій особі) мало місце 03 травня 2019 року. Однак, з технічного паспорту НОМЕР_2 , автомобіль реєстраційний номер НОМЕР_1 був ВПЕРШЕ зареєстрований в Україні лише 11.05.2019 року, тобто право власності у позивача на автомобіль виникло після здійснення відповідачем ремонту ключа-рибки.

Отже, відповідач не міг надати жодних послуг щодо ремонту ключа до автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1 , оскільки такий був зареєстрований за ОСОБА_2 тільки 11.05.2019 року, тобто вже після ремонту ключа. Жодних доказів права власності позивача на ключ, що був переданий третьою особою відповідачу для ремонту, матеріали справи не містять.

При цьому, оскаржуване рішення не містить жодного обґрунтування наявності підстав для притягнення відповідача до відповідальності за будь-яку шкоду, оскільки позивачем не доведено і судом не встановлено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення з боку відповідача.

Крім того, після технічного ремонту кнопки на ключі, такий ключ був повернутий третій особі із відремонтованою кнопкою. Тобто, ФОП ОСОБА_1 виконав замовлення відповідача щодо ремонту/заміни кнопки в повному обсязі, і не брав на себе зобов`язань щодо електронного перепрограмування ключа, а отже, і не втручався у нього. Матеріали справи не містять жодних доказів того, що після повернення ключа третій особі такий було фізично пошкоджено, жодних доводів про це позовна заява не містить. Враховуючи те, що встановлення технічних причин несправності ключа вимагає спеціальних знань, доводи позивача про те, що причиною несправності ключа є саме «втручання з боку відповідача», а не будь-які інші обставини, повинно підтверджуватись виключно експертним шляхом, однак, питання стосовно проведення судової авто-товарознавчої експертизи позивачем не ініціювалось, жодних висновків спеціалістів у матеріалах справи немає.

Не доведено позивачкою також належними доказами вартість повторного ремонту ключа в розмірі 7000 грн. Наведене є підставою для відмови у задоволенні позову.

Про час та місце судового розгляду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлені особисто ще 05.08.2022 року, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заяв про відкладення розгляду справи від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надійшло на адресу апеляційного суду.

А звідси, колегія суддів дійшла до висновку про можливість розгляду даної справи у відповідності до приписів частини 2 статті 372 ЦПК України за відсутності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 04.05.2019 року ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_1 з проханням надати послуги (виконати роботу) з ремонту кнопки ключа від автомобіля Mersedes-Benz моделі Е200, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить позивачці ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_2 .

ФОП ОСОБА_1 було виконано роботу по ремонту кнопки ключа, що останнім не заперечувалось.

Разом з тим, після оплати за виконані роботи та видачі ключа з`ясувалось, що ключ повністю виведений з ладу і його використання за призначенням стало взагалі неможливе. Усунути недоліки відповідач ФОП ОСОБА_5 відмовився, у зв`язку з чим ОСОБА_3 , викликав поліцію, співробітники якої зафіксували факт порушення виконавцем робіт, що підтверджується заявою прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 04.05.2019 року.

Згідно талону-повідомлення №1845, вищевказана заява була зареєстрована 04.05.2019 року в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події №9295.

Окрім того, судом встановлено що відповідач ФОП ОСОБА_1 після здачі ключа та отримання оплати, відповідний розрахунковий документ/чек не видавав замовнику. Про даний факт ОСОБА_3 було повідомлено уповноважений орган - Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області, що підтверджується його заявою від 06.05.2019 за №Т-76.

З листа Головного управління держпродспоживслужби в Закарпатській області Т-76/05.1-02/2067 від 09.07.2019 року вбачається що за виявлене вищевказане порушення ФОП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_4 від 06.05.2019 року вбачається, що в процесі проведення діагностики отриманої при ремонті ключа, було встановлено, що всі функції ключа, а саме щодо відкривання/закривання замків транспортного засобу та можливості запуску автомобіля, були непрацездатними. Причиною непрацездатності ключа було втручання в програмне забезпечення системи ключа, а саме відсутність кодів доступу до автомобіля, що призвело до повного виведення з ладу такого.

Згідно квитанції на розрахунок готівкою №14 виданої ФОП ОСОБА_4 , вбачається, що загальна вартість ремонту ключа становить 7000 грн.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 направила лист-вимогу на адресу ФОП ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків, внаслідок неналежної якості робіт з ремонту ключа, розмір яких відповідає розміру витрачених коштів на відновлення зіпсованої (пошкодженої) речі в розмірі 7000 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позаяк між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 виникли правовідносини із замовлення послуг по здійсненню заміни кнопки на автомобільному ключі, які призвели до пошкодження такого ключа, тому заподіяні збитки підлягають відшкодуванню. Позаяк такий висновок суду першої інстанції не узгоджується з обставинами справи, тож колегія суддів не погоджується з таким з огляду на наступні доводи.

Як передбачено частиною 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із загальних засад процесуального права, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що у зв`язку з неналежним виконанням ФОП ОСОБА_1 робіт (послуг) зі здійснення ремонту кнопки на ключеві транспортного засобу, такий було виведено з ладу та використання останнього за призначенням стало неможливим.

Як передбачено пунктами 3, 17, 21 і 22 частини 1 статті 1 Закону № 3161-IV, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

робота - діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із зазначеного убачається, що споживачем є фізична особа, яка безпосередньо звернулась до виконавця для замовлення послуг (робіт) для особистих потреб.

З позовної заяви слідує, що саме ОСОБА_3 (третя особа) звернувся до ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення підприємницької діяльності із проханням здійснити ремонт кнопки ключа автомобіля, яка періодично не працювала. Після здійснення ремонтних робіт кнопки ключа, ОСОБА_3 сплатив ФОП ОСОБА_1 вартість робіт у сумі 50,00 гривень. Коли ОСОБА_3 з`ясував, що відремонтований ключ не працює внаслідок виведення такого з ладу через неможливість використання за призначенням, а ФОП ОСОБА_1 відмовився у сунути виявлені недоліки, то після цього ОСОБА_3 викликав працівників поліції, які зафіксували факт непрацездатності ключа внаслідок непридатності такого.

Зазначене доводить той факт, що замовником послуг по здійсненню ремонту кнопки на автомобільному ключі виступав саме ОСОБА_3 (третя особа), що в контексті терміну вживаного у пункті 22 частини 1 статті 1 Закону № 3161-IV дає підстави колегії суддів стверджувати, що споживачем послуг/робіт у спірних правовідносинах являється саме ОСОБА_3 (третя особа), а не позивачка ОСОБА_2 .

Одночасно, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу стосовно того, що позивачка уповноважила третю особу діяти від її імені у спірних правовідносинах, що би доводилось довіреністю чи відповідним дорученням на звернення третьої особи до відповідача для надання послуг безпосередньо позивачу.

І до Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області із заявою від 06.05.2019 за №Т-76 про порушення прав споживача звертався ОСОБА_3 . Також до ФОП ОСОБА_4 за відновлення непрацюючого автомобільного ключа, який було відремонтовано останнім, також звертався ОСОБА_3 . Зазначені докази додатково стверджують висновок колегії суддів, що ОСОБА_2 не набула статусу споживача послуг у даному спорі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 автомобіль марки Mersedes-Benz, моделі Е200, рік випуску 1999, реєстраційний номер НОМЕР_1 було зареєстровано 11.05.2019 року на праві власності за ОСОБА_2 . Тобто, станом на 04.05.2019 року момент, коли ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_1 для здійснення ремонту кнопки автомобільного ключа, ОСОБА_2 ще не являлась власником такого транспортного засобу. Дана обставина свідчить про відсутність порушених прав ОСОБА_2 не тільки як споживача послуг, але і як власника ТЗ.

На підтвердження обставин виведення з ладу ключа автомобільного під час його ремонту ФОП ОСОБА_1 , позивачка покликалась на довідку ФОП ОСОБА_4 від 06.05.2019 року, в якій йдеться про те, що збій програмного забезпечення системи ключа найімовірніше стався після виконання будь-яких робіт з ремонту ключа.

Проте у листі Головного управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області від 09.07.19 за № Т-76/05.1-02/2067 до ОСОБА_3 зазначено, що останнього було попереджено ФОП ОСОБА_1 про недоброякісність або непридатність матеріалів, наданих ним, а також про наявність інших незалежних від виконавця обставин, що можуть погіршувати споживчі властивості замовлення.

ФОП ОСОБА_1 заявляв, що виконав замовлення лише по ремонту кнопки автомобільного ключа та не брав на себе зобов`язання щодо перепрограмування (прошивки) функцій ключа, а тому і не втручався у програмне забезпечення систем ключа.

Тож наведені обставини не дають підстав колегії суддів стверджувати про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ремонтом несправної кнопки та наявністю збою програмного забезпечення системи ключа, внаслідок чого став непрацездатним.

Водночас, встановлення технічних причин несправності ключа вимагає спеціальних технічних знань, а звідси, наявність втручання ФОП ОСОБА_1 , а не будь-які інші обставини, повинні підтверджуватись виключно висновком судового експерта, який являється належним та допустимим доказом у справі за цієї обставини. Однак, позивачкою не ініціювалось питання про проведення у справі судової комп`ютерно-технічної експертизи, та жодних інших експертних висновків до матеріалів справи не долучено.

Як зазначено в частині 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

А по сім, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цієї норми правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення чи можливого порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Відтак, суд повинен установити чи були порушені або чи існує можливість порушення невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, та залежно від встановлено вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року в справі № 925/642/19 (пункти 40, 41) - порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Виходячи з цього, колегія суддів зазначає, що між позивачем та відповідачем не виникли правовідносини, які врегульовані Законом № 3161-IV, а подана позовна заява не містить доводів стосовно захисту порушеного права позивача як споживача замовлених послуг. А судом першої інстанції неправильно встановлено фактичні обставини справи та у спірних правовідносинах відсутнє підтверджене порушене право позивача передбачене Законом № 3161-IV за захистом якого пред`явлено позов. Дана обставина являється підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові.

Зважуючи на викладене та враховуючи вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідила всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивачки у спірних правовідносинах не є порушеним, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є підставними та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно до пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача. Таким чином судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмір 1.152,60 грн (а.с. 106), підлягають стягненню з позивача.

Приймаючи до уваги встановлене та керуючись приписами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сочка Віталій Іванович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2021 року скасувати та постановити у даній справі постанову про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих внаслідок неналежного виконання робіт.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , судові витрати у розмірі 1.152,60 гривні, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий:

Судді: