Дата документу 31.05.2022 Справа № 334/5856/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1064/22 Головуючий у 1-й інстанції: Філіпова І.М.
Є.У.№ 334/5856/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Генічеський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення відомостей про батька з актового запису,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Дьякової Тетяни Вікторівни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про виключення з актового запису №200, складеного 07.07.2016 Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління Міністерства юстиції у Херсонській області, відомостей про батька ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що 07.08.2015 сторони уклали шлюб, який розірвано судовим рішенням від 13.04.2020. Від шлюбу мають двох дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Посилаючись на те, що він не є біологічним батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , а отже і не зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання, просив про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Судове рішення мотивовано тим, що відомості про батька були внесені до актового запису про народження дитини на підставі заяви позивача, якому було достовірно відомо, що він не є біологічним батьком дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Дьяковї Т.В. , не погоджуючись з рішенням суду, посилається напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що про відсутність кровного споріднення з неповнолітньою ОСОБА_3 апелянт дізнався лише після того, коли стосунки між ним та ОСОБА_2 погіршилися, насправді думав, що дитина його, тому й дав згоду на внесення в актовий запис про народження дитини себе як батька. Відповідачка проти вказаного в суді першої інстанції не заперечувала, а суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, залишив все це поза увагою. Апелянт вважає, що судове рішення ґрунтується на припущеннях та лише на доводах ОСОБА_2 , що є підставою для його скасування.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_1 і його представник адвокат Дьякова Т.В. не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи адвокат Дьякова Т.В. сповіщена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй повістки про виклик до суду 03.05.2022 (а.с.178). Адресовані позивачеві повістки повернулися до суду не врученими із позначкою працівника поштового відділення про те, що адресат відсутній. Зважаючи на те, що за положенням ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності позивача і його представника.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення представника відповідача адвоката Черкашина І.І., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Частиною першою статті 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

За змістом статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Встановлено, що 07.08.2015 ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Запоріжжі, і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народилася в м. Генічеськ, уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.9).

Відповідачка мала дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої в актовому записі про народження було зазначено ОСОБА_9

07.07.2016 до актового запису № 200, складеного 30.09.2009 Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, на підставі заяви ОСОБА_1 про визнання батьківства від 16.06.2016 були внесені зміни: прізвище дитини змінено з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_7 », відомості про батька змінено з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_1 », підстави державної реєстрації змінено з «відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері)» на «відповідно до ст. 126 СК України» (а.с.25-26).

Із відповіді Генічеського ясла - садок №14 «Колосок» від 15.12.2020 № 76 відомо, що дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідувала ясла - садок з 19.09.2011 року по 21.09.2013 року.

В суді першої інстанції відповідачка не оспорювала факту відсутності кровного споріднення між позивачем і її дитиною, та пояснювала, що на момент знайомства з позивачем, яке мало місце у 2013-2014 р.р., в неї була дитина від іншого чоловіка. На момент народження дочки сторони не були знайомі і проживали в різних населених пунктах. З метою уникнення процедури усиновлення за ініціативою позивача у 2016 були внесені відповідні зміни до актового запису про народження дочки, проте її рідний батько продовжував спілкуватися з дитиною, проти чого заперечував позивач.

Доводи відповідача об`єктивно підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , які пояснювали у суді, що відповідачка проживала у м.Генічеськ в цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , від якого народила дочку ОСОБА_5 . Приблизно у 2013 році вони переїхали до Запоріжжя, де дочка і познайомилася з ОСОБА_1 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 запропонував «зареєструвати» ОСОБА_5 на своє ім`я, проте дівчинка продовжувала спілкуватися зі своїм біологічним батьком, через що між сторонами виникали конфлікти.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), та від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18).

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Установивши, що при подачі заяви в органи РАГСу про визнання батьківства позивач був добре обізнаний про те, що не є біологічним батьком дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Письмові пояснення позивача про те, що сторони познайомилися у м. Генічеськ у 2008 році під час його відрядження, де мали близькі стосунки, суд першої інстанції обґрунтовано оцінив критично, оскільки належними і допустимими доказами вказані доводи не підтверджені та суперечать фактичним обставинам справи.

Позивач жодного разу в судове засідання не з`явився, приймав участь у суді першої інстанції через свого представника адвоката Дьякову Т.В., вимоги суду щодо особистої участі у розгляді справи для надання пояснень по суті спору ігнорував, від допиту в якості свідка ухилився.

Суд першої інстанції, враховуючи встановлені ним належним чином фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, а також зважаючи на найкращі інтереси дитини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та лише свідчать про незгоду з ними.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі адвоката Дьякової Тетяни Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 01 червня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: О.М. Кримська

Г.С. Подліянова