ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5739/22 Справа № 209/800/22 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання права на проведення реструктуризації та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 06 вересня 2007 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DZHCG100770532, відповідно до умов якого він отримав кредит у розмірі 23 920,00 доларів США зі строком повернення до 05 вересня 2037 року, та кредитний договір №DZHCG200770532, відповідно до умов якого також отримав кредит у розмірі 5 980,00 доларів США зі строком повернення до 05 вересня 2037 року.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України було прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих у іноземній валюті», який набрав чинності 23 квітня 2021 року.

Так, зазначеним Законом, зокрема, було доповнено пунктом 7 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом.

З огляду на викладене, позивач посилався на наявність встановлених вищевказаним Законом відповідних умов для проведення реструктуризації, а саме:

на теперішній час у Дніпровському районному суді розглядається цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором;

відсутність простроченої заборгованості станом на 01 січня 2014 року підтверджується копією розрахунку заборгованості, наданої банком;

виконання зобов`язань за договором забезпечено іпотекою квартири, площа якої не перевищує 140 кв.м.;

предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника та інших об`єктів нерухомого майна, крім квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не має;

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, що підтверджується п.7.1. Кредитного договору від 06 вересня 2007 року.

25 червня 2021 року представник позивача адвокат Шишкін В.М., діючий на підставі довіреності, звернувся до банку з письмовою заявою про реструктуризацію заборгованості, до якої було додано повний пакет документів, встановлених Законом. Заява була зареєстрована за вхідним номером 1535-ВБ.

Проте, наступного місяця представником було отримано відповідь за вихідним номером №20.1.0.0.0/7-210625/12117 від 09 липня 2021 року, у якому повідомлялось про відмову у проведенні реструктуризації з наступних підстав:

1) наявність у суді відкритого провадження у справі, предметом спору у якій є права та обов`язки сторін за кредитним договором, та відсутність рішення суду, яке набрало законної сили;

2) ненадання необхідних для проведення реструктуризації документів, надання яких вимагалось банком згідно із законодавством України.

06 серпня 2021 року, для виправлення такого становища, представник позивача звернувся до банку з повторною заявою про реструктуризацію, що підтверджується копією листа від 06 серпня 2021 року з вхідним номером 1924-ВБ, однак відповіді не було отримано.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просив суд визнати його право на проведення реструктуризації заборгованості за кредитними договорами №DZHCG100770532 від 06 вересня 2007 року та №DZHCG200770532 від 06 вересня 2007 року, відповідно до умов, встановлених п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»; визнати неправомірною відмову АТ КБ «ПриватБанк» у проведенні реструктуризації заборгованості за вказаними кредитними договорами; а також зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами №DZHCG100770532 від 06 вересня 2007 року та №DZHCG200770532 від 06 вересня 2007 року, відповідно до умов, встановлених п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання права на проведення реструктуризації та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 06 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DZHCG100770532, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 23 920 доларів США на придбання квартири, зі сплатою 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в Період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2. даного Договору (а.с.16-20).

Крім того, 06 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №DZHCG200770532, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в сумі 5 980 доларів США на придбання квартири, зі сплатою 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в Період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2. даного Договору, на строк до 05 вересня 2037 року (а.с.21-23).

06 вересня 2007 року в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №DZHCG100770532 між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки №734187, згідно умов якого в іпотеку було передано належну ОСОБА_1 на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 49,2 кв.м, житловою площею 28,4 кв.м.

25 червня 2021 року представник позивача адвокат Шишкін В.В., діючий на підставі довіреності, звернувся до Банку з письмовою заявою про реструктуризацію заборгованості. До заяви були додані документи, згідно переліку, передбаченого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-ІХ (а.с.9-10).

Згідно відповіді від 09 липня 2021 року №20.1.0.0/7-210625/12117 на вх.№1535 від 25 червня 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» відмовив в проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наявність у суді відкритого провадження у справі, предметом спору у якій є права та обов`язки сторін за кредитним договором, та відсутність рішення суду, яке набрало законної сили; ненадання необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось Банком згідно з законодавством України, зокрема, Законом України «Про споживче кредитування» (а.с.15).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області Шендрика К.Л. перебуває цивільна справа №209/918/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 й ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та рішення у вказаній справі судом не ухвалено, а отже, у відповідності до пп.3 п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», кредитні зобов`язання позивача не підлягали реструктуризації та відповідачем правомірно було відмовлено в її проведенні, тому дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови в їх задоволенні в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, предметом справи, що переглядається є визнання неправомірною відмови АТ КБ «ПриватБанк» у проведенні реструктуризації заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договорами №DZHCG100770532 від 06 вересня 2007 року і №DZHCG200770532 від 06 вересня 2007 року, та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» здійснити реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за вказаними кредитними договорами за його заявою від 25 червня 2021 року відповідно до п.7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» №1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі Закон №1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року №1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку 250 квадратних метрів, для садового будинку 250 квадратних метрів, для земельної ділянки площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Таким чином, відповідно до абзацу 2 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» законодавець встановив два варіанти строків для позичальника на звернення до кредитора із заявою про реструктуризацію зобов`язань у випадку наявності у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили: заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» або не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Абзац 2 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» встановлює позичальникові додатковий строк до двох місяців на звернення із заявою про реструктуризацію і не обмежує його права на звернення із такою заявою у тримісячний термін з дня набрання чинності пунктом 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми Закону України від 13 квітня 2021 року №1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» і Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» щодо строку подання заяви про реструктуризацію, оскільки вони не звужують обсягу прав позичальника щодо цього строку, а навпаки встановлюють додаткові строки подання заяви. Крім того, наголошував, що наявність судової справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованість за яким підлягає реструктуризації, не перешкоджає кредитору провести розрахунок такої реструктуризації, адже будь-яких застережень закон не містить.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_1 адвокат Шишкін В.В. звернувся до Банку з письмовою заявою про реструктуризацію заборгованості 25 червня 2021 року, тобто, до спливу тримісячного строку з дня набрання чинності пунктом 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Водночас, судом першої інстанції було установлено, що на день набрання чинності цим пунктом у суді було наявне відкрите провадження у цивільній справі №209/918/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, згідно ухвали Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява. Проте, рішення суду, що набрало законної сили відсутнє.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність на день набрання чинності пунктом 7 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, при цьому, на час розгляду цієї справи відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про існування між сторонами спору щодо розміру заборгованості та порушення позивачем строку й порядку подачі заяви про реструктуризацію, а отже, підстави для зобов`язання відповідача вчиняти дії, заявлені у даному позові відсутні, тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність такої відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Також у своїй скарзі позивач, як у тому числі й позовній заяві, посилався на те, що 06 серпня 2021 року його представник звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з повторною (виправленою) заявою про реструктуризацію, яку було залишено без відповіді, тобто, фактично Банк відмовляє у проведенні реструктуризації, чим порушує право позичальника.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких належних та допустимих доказів відмови АТ КБ «ПриватБанк» в проведенні реструктуризації заборгованості за такою заявою від 06 серпня 2021 року матеріали даної справи не містять, а стороною позивача ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції надано не було, тоді як кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова