Дата документу 15.06.2022
Справа № 334/832/22
Провадження № 2/334/1726/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 червня 2022 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участю секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товарноїбіржи «Українська», третя особа: ОСОБА_3 про визнання дійсним договору міни нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Товарної біржи «Українська», про визнання дійсним договору міни нерухомості.

В обґрунтування позову вказано, що 28.04.2002 року між позивачами, їхнім сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений Договір міни нерухомості, відповідно до якого позивачі та ОСОБА_4 з доплатою у розмірі 8000,00 гривень придбали у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір був зареєстрований на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Грошові кошти у розмірі 8000,00 гривень відповідно до п.5 Договору були сплачені ОСОБА_3 до підписання цього Договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: третьою особою були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою, позивачами та їх сином також були виконані всі ці дії щодо квартири, переданої в його власність. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.

Позивачі використовують квартиру протягом 21 року для постійного проживання, зареєстровані за вказаною адресою, регулярно сплачують комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивачів ОСОБА_4 , який разом з позивачами був прописаний за адресою: АДРЕСА_1 .

1/3 частина вказаної квартири належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору міни нерухомості від 28.04.2000року, зареєстрованого на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Вартість квартири на момент укладення договору складала 24273,00 гривень.

17.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого сина ОСОБА_4 , однак 29.12.2021 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки вказаної квартири. Підставою відмови стало те, що Договір міни нерухомості, на підставі якого 28.04.2002 року ними було придбано у власність квартиру, не відповідає вимогам діючого на той момент законодавства, спадкодавець не мав права бути учасником Договору міни нерухомості, оскільки не міг бути членом товарної біржи, оскільки на той час не був повнолітнім.

На теперішній час укладений між сторонами 28.04.2002 року договір міни нерухомості підписаний і зареєстрований у Товарній біржі «Українська» не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством не передбачено такої форми угоди, як біржова.

Просять визнати дійсним договір міни нерухомості від 28.04.2002 року укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований Товарною біржей «Українська» за реєстровим № 51085.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Представник позивача - адвокат Чернова Ю.П. подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позов просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав.

Представник товарної біржі «Українська» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову суду не подав.

Третя особа в судове в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень щодо позову суду не подав.

На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що 28.04.2002 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений Договір міни нерухомості, відповідно до якого позивачі та їх син ОСОБА_4 з доплатою у розмірі 8000,00 гривень придбали у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Договір був зареєстрований на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Грошові кошти у розмірі 8000,00 гривень відповідно до п.5 Договору були сплачені ОСОБА_3 до підписання цього Договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний: третьою особою були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою, позивачами та їх сином також були виконані всі ці дії щодо квартири, переданої в його власність. Заперечень та зауважень сторони правочину не заявляли.

Позивачі використовують квартиру протягом 21 року для постійного проживання, зареєстровані за вказаною адресою, регулярно сплачують комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який разом з позивачами був прописаний за адресою: АДРЕСА_1 .

1/3 частина цієї квартири належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі Договору міни нерухомості від 28.04.2000року, зареєстрованого на Українській товарній біржі за реєстраційним № 51085. Вартість квартири на момент укладення договору складала 24273,00 гривень.

17.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлого сина ОСОБА_4 .

Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. від 29.12.2021 року ОСОБА_1 у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки вказаної квартири відмовлено. Підставою відмови стало те, що Договір міни нерухомості, на підставі якого 28.04.2002 року було придбано у власність квартиру, не відповідає вимогам діючого на той момент законодавства, спадкодавець не мав права бути учасником Договору міни нерухомості, оскільки не міг бути членом товарної біржі, оскільки на той час не був повнолітнім.

На теперішній час укладений між сторонами 28.04.2002 року договір міни нерухомості підписаний і зареєстрований у Товарній біржі «Українська» не відповідає діючому законодавству. Чинним законодавством не передбачено такої форми угоди, як біржова.

Відповідно до ст. 4 ЦК України в редакції 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК України в редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки наш син діяв за згодою матері, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни нерухомого майна, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 2000 році.

Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином до угод, укладених в 2000 році, необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 242 ЦК України в редакції 1963 року до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, а згідно зі ст. 227 договір купівлі-продажу житлового 5у линку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на дату укладання нами вищевказаного Договору в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності його нотаріального посвідчення, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, асаме ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а ЦК на момент укладання Договору діяв з 1963 року. Таким чином, правомірним є застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» як нормативного акту, прийнятого пізніше, що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною собою без нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України у редакції 2014 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

На теперішній час нотаріальне посвідчення договору неможливе.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Договір, відповідно до вимог п. 10 Договору та ч.2 ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку.На підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року і ст. 49 Закону України «Про власність» позивачі та ОСОБА_4 правомірно набули право власності на квартиру і правомірно володіють нею.

З урахуванням видаленого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору міни від 28.04.2000 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрований Товарною біржею «Українська», за реєстраційним № 51085 є обґрунтованими та підлягають задоволенню за вищевикладеними підставами.

Керуючись статтями: 9, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товарної біржі «Українська», третя особа: ОСОБА_3 про визнання дійсним договору міни нерухомості - задовольнити.

Визнати дійсним договір міни нерухомості від 28.04.2000 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 придбали на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , зареєстрований на Українській товарні біржі за реєстраційним № 51085.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товарна біржа «Українська», , адреса: м.Запоріжжя, вулиця Сергія Серікова, буд. 30 кімната 201.

Третя особа: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Ісаков Д.О.