ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4947/22 Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/527/22 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Бершадська Г. В., Шевчук Г. М.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 606/1486/21 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтфатер Тернопіль» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року (постановлену суддею Стельмащуком П.Я.) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтфатер Тернопіль» (надалі - ТОВ «Альтфатер Тернопіль») звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами в розмірі 1417.46 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року у видачі судового наказу відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Альтфатер Тернопіль» подало на неї апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність укладеного між виконавцем комунальної послуги ТОВ «Альтфатер та споживачем ОСОБА_1 договору, за яким може бути пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості, не може слугувати підставою для уникнення оплати отриманих боржником послуг, та, відповідно, не може бути підставою для відмови щодо стягнення з боржника заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами, в тому числі відмови у видачі відповідного судового наказу про стягнення такої заборгованості.

У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задоволити заяву ТОВ «Альтфатер Тернопіль» про видачу судового наказу, вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Пунктами 3, 4 ч.3 ст.163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2011 року, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Згідно із ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Звертаючись із заявою про видачу судового наказу ТОВ «Альтфатер Тернопіль» посилалося на те, що боржник ОСОБА_1 є споживачем за надані послуги з побутовими відходами за адресою проживання, який надається товариством, використовує його для побутових потреб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що до заяви про видачу судового наказу заявником не долучено копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі між ТОВ «Альтфатер Тернопіль» та ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості.

Отже, з урахуванням тих обставин, що вимоги, за якими видаються судові накази, мають бути безспірними, і що наказне провадження не передбачає повідомлення сторін та залучення зацікавлених осіб, заборгованість може бути стягнута лише з того боржника, з яким укладений договір в письмовій (в тому числі електронній) формі.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують право власності ОСОБА_1 на квартиру, довідка про зареєстрованих осіб.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявником не долучено копії договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, тому вірно відмовлено у видачі судового наказу.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає висновком викладених у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі №02/1315/14-ц, від 20 червня 2018 року в справі №757/10888/14-ц, від 26 вересня 2018 року в справі №750/12850/16-ц, однак, дані правові висновки щодо застосування відповідних норм права слід враховувати у цивільних справах позовного, а не наказного провадження.

Доводи апелянта про те, що відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу ОСОБА_1 звільнено від зобов`язань щодо сплати за надані йому житлово-комунальні послуги, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

При цьому згідно ч.2 ст.164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про відмову ТОВ «Альтфатер Тернопіль» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з поводження з побутовими відходами.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтфатер Тернопіль» - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 квітня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови - 27 травня 2022 року.

Головуючий

Судді