Справа № 495/5817/21
№ провадження 2/495/744/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

10 червня 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Саханова О.А.,

справа № 495/5817/21,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22 липня 2021 року звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 доларів США - суму основного боргу, що дорівнює сумі еквівалентній 272 905 грн. (курс НБУ 27,2905 станом на 16.07.2021 р.) та судові витрати..

Стислий виклад позиції позивача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.2018 між ним та відповідачем у простій письмовій форму було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 в борг грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США для проведення медичної операції. Відповідач зобов`язався повернути позику в строк не пізніше 30.11.2018 року в повному обсязі. Між тим, всупереч домовленостей та вимог ст. ст. 526,527,530,532,1046,1049 ЦК України станом на 16.07.2021 року відповідачем борг не повернуто.

За вказаних вище обставин, ОСОБА_1 і звернувся до суду з даним позовом.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.07.2021 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Призначено підготовче судове засідання на 14.09.2021 о 10-00 год.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2021 року, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити з підстав, наведених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явився, адвокатом відповідача до суду була надана заява від 15 лютого 2022 року, відповідно до якої просив оголосити в справі перерву для мирного врегулювання предмету цього позову, зазначивши, що відповідач ОСОБА_2 бажає здійснити перерахунок коштів з будь якого банку України на рахунок позивача за наданою позивачем інформацією щодо відповідного рахунку.

Перерахунок з поточного рахунку ОСОБА_2 буде здійснено без заповнення графи «цільове призначення». Перерахунок буде здійснено як звичайне поповнення рахунку позивача, однак в подальшому надавав заяви про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 10 червня 2022 року не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Оскільки учасники справи повідомлялися належним чином, що підтверджується розпискою в матеріалах справи, представник відповідача причину неявки суду не повідомив, вказану справу можливо вирішити за їх відсутності, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно 25 січня 2018 року ОСОБА_2 склав письмову розписку, яку власноручно підписав.

Так, за умовами даної розписки, ОСОБА_2 підтверджує виникнення у нього боргових зобов`язань у розмірі, еквівалентному 10 000 доларів США, а також зобов`язується погасити борг у повному обсязі /увесь/ до 30.11.2018 року /тридцятого листопада 2018 року/.

У розписці вказано, що вона дійсна для пред`явника оригіналу.

Суть позову зводиться до того, що між сторонами склались правовідносини позики.

Разом з тим, у зв`язку з повним невиконанням відповідачем своїх боргових зобов`язань за таким правочином, позивач вказував на своєму праві стягнення 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, проте не претендував на них.

Нормативне обґрунтування

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові ВСУ від 08.07.2019 року у справі № 524/4946/16-ц, суд вказав про наступне: за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Вказане також узгоджується з правовими позиціями ВСУ від 08.10.2020 року у справі № 194/1126/18 та від 11.06.2021 року у справі № 753/11670/17.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст. 76-81 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Судом встановлено, що як на підставу укладення між сторонами договору позики, позивач посилався на письмову розписку від 25.01.2018 року.

Так, за умовами даної розписки, ОСОБА_2 підтверджує виникнення у нього боргових зобов`язань у розмірі, еквівалентному 10 000 доларів США, а також зобов`язується погасити борг у повному обсязі /увесь/ до 30.11.2018 року /тридцятого листопада 2018 року/.

У розписці вказано, що вона дійсна для пред`явника оригіналу.

Представником відповідача, зазначалось у письмовій заяві, що відповідач має на меті мирове врегулювання предмету цього позову, однак до теперішнього часу сума боргу не повернута, від повернення ухиляється.

За таких обставин, враховуючи, що позивач вимогу щодо стягнення з відповідача відсотків від суми позики не заявляв, тому суд, не виходячи за межі позовних вимог, ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, правову природу боргу, адже з наданих суду доказів, дійсно вбачається, що між сторонами був укладений договір позики, за зобов`язаннями якого відповідач повинен нести відповідальність щодо повернення усієї суми боргу, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 10 000 доларів США, що дорівнює сумі еквівалентній 272 905 грн. (курс НБУ 27,2905 станом на 16.07.2021 р.)

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи обґрунтованість позовних вимог та повне їх задоволення, суд приходить до висновку, про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2729, 10 грн, згідно квитанцій № ПН 2147 від 22.07.2021 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 524,533,536,625,638,1046,1046-1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛ И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 10 000 доларів США, що дорівнює сумі еквівалентній 272 905 грн. (курс НБУ 27,2905 станом на 16.07.2021 р.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 729, 10 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН: НОМЕР_4 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 17 червня 2022 року.

С У Д Д Я :