Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 05 лютого 2018 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 15 березня 2021 року становить у розмірі 23 236 грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом у розмірі 17 005,98 грн. та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6 230,04 грн. У зв`язку з чим просить суд стягнути заборгованість станом на 15 березня 2021 року у розмірі 23 236 грн. 02 коп. та витрати по сплаті судового збору.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

05 лютого 2018 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до позивача та підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до якої просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на ім`я ОСОБА_1 , встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору та наведених нижче умов. (а.с. 8).

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 лютого 2018 року загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 15 березня 2021 року становить у розмірі 23 236 грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом у розмірі 17 005,98 грн. та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6 230,04 грн. (а.с. 5-7).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17 005,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05 лютого 2018 року відповідач підписав анкету-заяву, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг та неналежним чином виконує зобов`язання за даним договором.

На підтвердження позовних вимог позивач надав суду Витяг з умов обслуговування рахунків фізичних осіб з додатками, до яких включено Тарифи, Паспорт споживчого кредиту «Картка monobank» (а.с. 9-23), виписку з особового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 48-89).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки позивачем не надано договору про надання послуг. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не складений відносно конкретного поточного рахунку, відкритого на ім`я відповідача та, який був вказаний в анкеті-заяві, і за яким здійснювалися операції. Крім того, на даний час існує чітка позиція Верховного суду стосовно того, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за відсутності домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту не може розцінюватися як частина кредитного договору та не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору. Також, відповідач зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Представник позивача скористався своїм правом подачі відповіді на відзив, відповідно до якого зазначив, що саме в Умовах, Тарифах та Паспорті споживчого кредиту записана процентна ставка, пеня, комісія (пункт Тарифи). Відповідач підписав анкету-заяву, яка разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг, а тому договір є обов`язковим до виконання. Особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

На підтвердження відповіді на відзив представник позивача надав суду виписку з особового рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 124-144), довідку про наявність рахунку № НОМЕР_2 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 145), довідку про розмір встановленого кредитного ліміту відповідачу у розмірі 6 000,00 грн. (а.с. 146), інформаційні врізки про підвищення кредитного ліміту, оплату прострочення, вимог про сплату боргу у розмірі 15 726,98 грн., вимог про повне повернення заборгованості за кредитом у розмірі 22 173,00 грн. (а.с. 147, 148, 149).

Відповідач скористався своїм правом подачі заперечень на відповідь на відзив, відповідно до якого вважає, що надані позивачем Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Надана позивачем анкета-заява виготовлена нечітко та у зменшеному розмірі, що позбавляє можливості встановити дані про розмір кредитного ліміту наданого відповідачу, даних про розмір відсоткової ставки, розмір та порядок нарахування штрафів. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів: підписання відповідачем анкети-заяви, отримання та користування кредитною карткою; ознайомлення/підписання додатків/Умов до договору про надання банківських послуг; вірності розміру заборгованості; дотримання умов досудового врегулювання спору; та пропустив строк позовної давності.

Представник позивача скористався своїм правом подачі письмових пояснень на заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів відповідачем, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачем за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Вказана анкета-заяви в такому ж порядку (факсимільне відтворення підпису) підписана представником банку Вадько Е.А., який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта.

Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідача, зокрема дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідача, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді.

У анкеті-заяві міститься прохання відповідача відкрити поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Також, відповідач вказав, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору.

У п. 6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали.

Окрім того, на підтвердження своїх вимог позивачем надано Умови обслуговування рахунків фізичної особи з додатками у вигляді Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорта споживчого кредиту, які містять інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору (а. с. 21-23).

Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін.

Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений.

Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору.

Тому з урахуванням викладеного, суд приходить висновку про наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17 005,98 грн.

Крім того, позивач просить стягнути заборгованість за пенею та комісією у розмірі 6 230,04 грн.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Із паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем електронним цифровим підписом (а. с. 21-23) вбачається, що сторонами погоджено сплату комісії за зняття власних коштів за карткою «monobank» у банкоматах і пунктах видачі готівки банків України у розмірі 0,50 %, сплату комісії за зняття власних коштів за карткою «monobank» у банкоматах і пунктах видачі готівки закордонних банків у розмірі 2,0 %, сплату комісії за зняття готівки на суму, що перевищує залишок власних коштів, у банкоматах і пунктах видачі готівки будь-яких українських і закордонних банків, а також за операції з quasi-валютою за карткою «monobank» у розмірі 4 % від суми зняття.

Крім того, з паспорту споживчого кредиту вбачається, що сторони погодили сплату штрафу у розмірі 50,00 грн. за порушення зобов`язань за кредитом від 1 до 30 днів; у розмірі 100,00 грн. за порушення зобов`язань за кредитом від 31 до 90 днів; у розмірі 100,00 грн. + 6,4% від суми загальної заборгованості за порушення зобов`язань за кредитом від 91 до 120 (210) днів; у розмірі 100,00 грн. + пеню у розмірі 6,4% на місяць від суми загальної заборгованості за порушення зобов`язань за кредитом від 121 (211) днів до повного погашення.

Судом перевірено розрахунок комісії та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та встановлено, що розрахунок зроблено відповідно паспорту споживчого кредиту: заборгованість за пенею та комісією становить у розмірі 6 230,04 грн.

Крім того, відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами був укладений 05 лютого 2020 року. При цьому, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 04 серпня 2021 року.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» продовжено всі процесуальні строки на строк дії карантину.

Таким чином, суд вважає, що позивач звернувся до суду з вимогами до позичальника щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, пені та комісії в межах строку позовної давності, передбаченому ст.257 ЦК України.

За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повністю: стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал банк», , адреса місцезнаходження: 04114, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 лютого 2018 року станом на 15 березня 2021 року у розмірі 23 236 (двадцять три тисячі двісті тридцять шість) грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом у розмірі 17 005,98 грн. та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6 230,04 грн.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 270 грн. 00 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 2 270 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 204, 253, 256, 257, 258, 261, 266, 549, 551, 626, 627, 628, 638, 639, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал банк», , адреса місцезнаходження: 04114, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 05 лютого 2018 року станом на 15 березня 2021 року у розмірі 23 236 (двадцять три тисячі двісті тридцять шість) грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за наданим кредитом у розмірі 17 005,98 грн. та заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6 230,04 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «Універсал банк», , адреса місцезнаходження: 04114, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна