Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2022 р. Справа153/1804/21

Провадження2/153/397/21-ц

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Швеця Р.В.

за участю секретаря судового засідання Побережної Т.М.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до закладу дошкільної освіти №3 (ясла-садок) м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до закладу дошкільної освіти №3 (ясла-садок) м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи. Свої вимоги мотивує тим, що 10.11.2021 директор закладу дошкільної освіти №3 ОСОБА_2 , де він працює охоронником, надала йому для ознайомлення повідомлення №1 від 04.11.2021 про обов`язковість щеплення від COVID-19, в разі відсутності щеплення його буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. 08.11.2021 директор закладу дошкільної освіти №3 ОСОБА_2 видала наказ №41-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ». В наказі зазначено, що керуючись ст.46 КЗпП, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-ІІІ, наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництва та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153, пунктом 41-б Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, наказую: ОСОБА_1 , сторожа, відсторонити від роботи після завершення щорічної відпустки з 02.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 11.10.2021 та від 04.11.2021. З вказаним наказом він ознайомлений 10.11.2021. Позивач зазначив, що вказаний наказ не відповідає вимогам закону, є упередженим та порушує його конституційне право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Крім цього ст.46 КЗпП України не містить такої підстави для відсторонення як відсутність щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Обов`язковий медичний огляд він пройшов 08.09.2021, у нього відсутні протипоказання для виконання обов`язків сторожа. Приймаючи оскаржуваний наказ про відсторонення керівник закладу не врахував ймовірність у нього протипоказань до проведення щеплення. Позивач вважає, що його відсторонення від роботи є незаконним, неконституційним, порушуються його права на працю. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ закладу дошкільної освіти №3 м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області №41-к від 08 листопада 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та стягнути з відповідача на його користь судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Вказав, що наказ про відсторонення його від роботи є порушенням прав людини, Конституції України, Кодексу законів про працю України, статей Кримінального кодексу України. Зазначив, що довідки про відсутність протипоказань для проведення вакцинації у нього немає. Застосування будь-яких медичних засобів проти його волі є тортурами, які заборонені як в мирний час так і у військовий. Вважає примусову вакцинацію недопустимою, а наказ МОЗ обмеженням прав людини. Також просив відшкодувати йому збитки за період відпустки, яку вимушений був взяти за власний рахунок, для того щоб зберегти безперервний стаж роботи. Позивач також вказав, що 31.12.2021 його поновили на роботі, оскільки він вакцинувався.

Представник відповідача закладу дошкільної освіти №3 м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

10.12.2021 за вх.№8183 суду представником відповідача директором Шевчук Г.М., надано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає. Нею, як директором ЗДО, на загальних зборах колективу закладу 11.10.2021 ознайомлено працівників з вимогами законодавства, а також з наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням». Вважає, що у неї були на законні підстави аби довести працівникам закладу зміни законодавства, роз`яснено, що відсторонятимуться від роботи працівники закладу, які не пред`являть відповідних документів. Також доведено до відома працівників, що наказ набере чинності через один місяць з дня його офіційного опублікування, тобто 08.11.2021. Працівник ОСОБА_1 , який працює на посаді сторожа ЗДО був ознайомлений з вказаною інформацією. 10.11.2021 було вручено ОСОБА_1 письмове повідомлення під підпис про обов`язковість щеплення від COVID-19 від 04.11.2021, в якому останній підписався та помилкового зазначив дату 10.10.2021. У зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та довідки про проведене щеплення у працівника ОСОБА_1 , видано наказ №41-к від 08.11.2021 «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 », згідно якого останній відстороняється від роботи після завершення щорічної відпустки з 02.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. 10.11.2021 сторожу ОСОБА_1 був наданий для ознайомлення наказ №41-к «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » від 08.11.2021 та надано роз`яснення, що у разі наявності документу про щеплення або довідки про абсолютні протипоказання до щеплення буде виданий наказ про допуск до роботи. Представник відповідача вказала, що в закладі дошкільної освіти дотримана процедура відсторонення від роботи. Просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 26.11.2021 було відкрито спрощене позовне провадження.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

Із повідомлення сторожу ОСОБА_1 про обов`язковість щеплення від COVID-19 встановлено, що ОСОБА_1 повідомлено про проведення обов`язкового профілактичного щеплення, а в разі відсутності щеплення він буде відсторонений від роботи без збереження заробітної плати після повернення з щорічної відпустки з 02.12.2021 (а.с.24).

Із наказу директора закладу дошкільної освіти №3 м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області №41-к від 08.11.2021 встановлено, що ОСОБА_1 , сторожа, відсторонено від роботи після завершення щорічної відпустки з 02.12.2021, на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. Підстава: повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 від 11.10.2021 та від 04.11.2021 (а.с.25).

Із копії талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення про кримінальне правопорушення та іншу подію) встановлено, що 11.11.2021 до ВП №1 Могилів-Подільського РВП надійшла заява від ОСОБА_1 про перевірку законності наказу №41-к від 08.11.2021. підписаного директором ЗДО №3 м.Ямпіль Шевчук Г.М. щодо відсторонення його від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення (а.с.10).

Із копії особистої медичної книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_3 04.02.2021 пройшов медичний огляд і протипоказання для виконання обов`язків сторожа відсутні. Дата наступного медичного огляду 01.09.2022 (а.с.11).

Із заяви ОСОБА_1 від 25.11.2021 встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з заявою до керівника ЗДО №3 м.Ямпіль про надання йому щорічної обов`язкової відпустки без збереження заробітної плати до 30 календарних днів, тобто 29 днів, з 02.12.2021 по 30.12.2021 включно як інваліду 3 групи (а.с.35).

З копії наказу закладу дошкільної освіти №3 м.Ямпіль №50-в від 29.11.2021 встановлено, що ОСОБА_1 , сторожу, надано відпустку за власний рахунок на 29 календарних днів з 02.12.2021 по 30.12.2021, у зв`язку з тим, що працівник є інвалідом 3 групи (а.с.36).

Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює у закладі дошкільної освіти №3 м.Ямпіль Ямпільської міської ради на посаді сторожа.

На виконання вимог наказу МОЗ України від 04.10.2021 №2153 та постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, директор закладу дошкільної освіти №3 м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області 08.11.2021 видала наказ №41-к про відсторонення ОСОБА_1 , сторожа, від роботи після завершення щорічної відпустки з 02.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог пунктів «а» та «б» частини 1 статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», громадяни України зобов`язані: піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України. У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Водночас, частинами 2, 3 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Таким чином, із змісту норми статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» вбачається, що перелік хвороб, передбачених частиною 1 цієї статті, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими, не є вичерпним.

Відповідно до приписів частини 1 статті 46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Перелік підстав для відсторонення не є вичерпним, оскільки законодавець у цій нормі вжив сполучення «в інших випадках, передбачених законодавством», що означає можливість визначення таких підстав і у інших нормативно-правових актах.

Щодо тлумачення поняття «законодавство», яке вжите у КЗпП України, суд враховує рішення Конституційного Суду України від 9 липня 1998 року у справі №17/81-97 (№12-рп/98), у якому КСУ зазначив, що термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі в основному у значенні як сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин і є джерелами певної галузі права. Цей термін без визначення його змісту використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 Перехідних положень). У законах залежно від важливості і специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших, передусім кодифікованих, в поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. У Кодексі законів про працю України термін «законодавство» в цілому вживається у широкому значенні, хоча його обсяг чітко не визначено.

Наказом МОЗ від 05 лютого 2020 року за №521 «Перелік особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб», який затверджений наказом МОЗ від 19 липня 1995 року №133, доповнено розділом «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39 такого змісту: «COVID-19».

Наказом МОЗ України від 04.10.2021 №2153, який набув чинності 08.11.2021, затверджено перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19. Зокрема, це працівники закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, зокрема спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16.09.2011 р. №595.

08.11.2021 набули чинності зміни до постанови КМУ від 09.12.2020 №1236, внесені постановою КМУ від 20.10.2021 №1096, згідно з якими керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили (пункт 41-6 Постанови).

Суд звертає увагу на те, що наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928, постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19» є чинними, оскільки судове рішення про їх протиправність та нечинність не ухвалювалось.

З огляду на приписи частини 4 статті 10 ЦПК України, суд також враховує норми статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, відповідно до статті 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні «Соломахін проти України» від 15.03.2012 (заява № 24429/03), яке є частково релевантним у спірних правовідносинах, ЄСПЛ зазначив, що обов`язкове щеплення, як примусовий медичний захід, є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до приватного життя особи, що включає в себе фізичну та психологічну недоторканість особи. Порушення фізичної недоторканості заявника можна вважати виправданим дотриманням цілей охорони здоров`я населення та необхідністю контролювати поширення інфекційного захворювання.

У рішенні «Вавржичка та інші проти Чеської Республіки» (заява № 47621/13), ЄСПЛ нагадав, що держави зобов`язані ставити найкращі інтереси дитини в центр усіх рішень, а захист дитини від серйозних захворювань у більшості випадків досягається завдяки повному графіку щеплень. Ті, кому їх неможливо призначити, опосередковано захищені, доки в суспільстві підтримується необхідний рівень охоплення вакцинацією. Таким чином, коли політики добровільної вакцинації недостатньо для досягнення та підтримання колективного імунітету, або колективний імунітет не допомагає через природу захворювання (наприклад, правця), національні органи влади можуть обґрунтовано запровадити політику обов`язкової вакцинації з метою досягнення належного рівня захисту від серйозних захворювань. Також, ЄСПЛ звернув увагу на те, що обов`язкова вакцинація не є абсолютною - за наявності протипоказань можливі винятки, і навіть у разі відмови примусова вакцинація не допускається, мова йде про «примушення» у формі адміністративного штрафу за відмову.

Зважаючи на приписи частини 4 статті 263 ЦПК України, суд враховує рішення Верховного Суду, які є дотичними до спірних правовідносин.

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №682/1692/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я зацікавлених осіб, є виправданою. Тобто в даному питанні превалює принцип важливості суспільних інтересів над особистими, однак лише у тому випадку, коли таке втручання має об`єктивні підстави - тобто було виправданим.

У постанові від 10 березня 2021 року в справі №331/5291/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про співвідношення норм статей 3 та 53 Конституції України, не можна не визнати пріоритетність забезпечення безпеки життя, здоров`я і безпеки людини над правом на освіту. Інтереси однієї особи не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд вважає аргументи сторони позивача помилковими, а аргументи сторони відповідача належним чином обґрунтованими та мотивованими.

Відсутність у законі в переліку хвороб, проти яких профілактичні щеплення є обов`язковими, коронавірусної хвороби (COVID-19), не дає підстави стверджувати, що щеплення проти цієї хвороби не є обов`язковим для певних працівників, оскільки це питання, на переконання суду, може бути врегульовано не тільки законом, але і іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема наказами МОЗ як головного органу у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням. І ці накази є обов`язковими до виконання всіма, кого вони стосуються.

Суд зауважує, що профілактичні щеплення є одним з засобів реалізації протиепідемічних заходів, спрямованих на забезпечення санітарного благополуччя населення з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб.

Суд зазначає, що право позивача на працю, визначене статтею 43 Конституції України, не порушено, оскільки трудовий договір з ним не припинений і за ним зберігається робоче місце, а відсторонення його від посади проведено у відповідності до вимог статті 46 КЗпП України, оскільки ця норма є бланкетною і відсилає до законодавства (яке тлумачиться у широкому розумінні і включає у себе як закони, так і підзаконні нормативно-правові акти), що містить інші випадки, не передбачені нормою статті 46 КЗпП України, за наявності яких допускається відсторонення працівника від роботи.

Також, суд констатує, що інтереси позивача не можуть домінувати над інтересами держави в питанні забезпечення безпеки життя і здоров`я його громадян, і у співвідношені статей 3 та 43 Конституції України, саме стаття 3 Конституції України має пріоритет.

Щодо тверджень позивача про те, що інформація щодо щеплень є таємницю про стан здоров`я, що передбачено статтею 286 ЦК України, суд зауважує наступне.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 286 ЦК України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи.

Отже, інформація про проходження щеплень не належить до переліку відомостей, що становлять таємницю про стан здоров`я, оскільки не містить ні діагнозу, ні факту звернення за медичною допомогою, ні методи лікування.

При розгляді справи судом також враховується, що в законодавстві України відсутня норма, яка дозволяла б примусову вакцинацію. А саме, навіть якщо щеплення обов`язкове, змусити будь-кого вакцинуватися примусово неможливо, а тому у разі відсутності вакцинації діюче законодавство дозволяє відсторонювати деяких працівників від роботи без виплати заробітної плати.

Видання оскаржуваного наказу жодним чином не порушує прав позивача, а є передбаченим чинним законодавством наслідком свідомого рішення позивача та його дій у виді ненадання роботодавцю документу про вакцинацію від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, або про наявність абсолютних протипоказань до такої вакцинації.

Аналізуючи оскаржуваний наказ, суд вважає його законним, оскільки він винесений уповноваженою особою у відповідності до вимог законодавства. Доказів протилежного позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до закладу дошкільної освіти №3 (ясла-садок) м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) НОМЕР_1 .

Відповідач: Заклад дошкільної освіти №3 м.Ямпіль Ямпільської міської ради Вінницької області, , вулиця Свободи, 49 місто Ямпіль Вінницької області, 24500.

Повний текст рішення буде складено 27 січня 2022 року.

Суддя Р.В.Швець