Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/787/21
Провадження № 2/382/87/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

10 червня 2022 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області із вищезазначеним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2021 року дана цивільна справа розподілена головуючому судді Литвин Л.І..

Ухвалою судді Яготинського районного суду Київської області Литвин Л.І. від 09.07.2021 зазначена заява, прийнята до розгляду та призначена у судове засідання

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 09.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021 року, цивільну справу № 382/787/21 (номер провадження № 2/382/599/21) передано судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А., оскільки суддю Литвин Л.І., згідно рішення Вищої ради правосуддя звільнено з посади судді Яготинського районного суду Київської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Ухвалою суду від 29.09.2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в котрому зазначила, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку з 15 березня 1994 року зареєстрований рідний брат її покійного чоловіка - ОСОБА_2 , а з ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований син позивачки - ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_2 з моменту реєстрації жодного дня в будинку не проживав. Разом з тим, ОСОБА_3 зібравши свої речі, покинув належний позивачці будинок добровільно в 2014 році та виїхав в невідомому напрямку. Точне місце перебування відповідачів на даний час позивачці невідомо, оскільки з позивачкою будь-яких відносин вони не підтримують.

Разом з тим, за комунальні послуги відповідачі не сплачують, будинком не цікавляться, не ставляться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, їх особистих речей в будинку немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачам не перешкоджав. Під час звернення позивачки до Управління праці та соціального захисту населення Бориспільської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належному позивачці житловому будинку зареєстровані відповідачі по справі при призначенні субсидії буде братися їх дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, прописка відповідачів у належному позивачці буднку, створює їй перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на її матеріальний стан, що порушує її права. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 .

Позивачка через канцелярію суду направила заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, та надала відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно, на будинок АДРЕСА_1 .

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 33-35, 36-37) вбачається, що свідки є сусідками позивачки та їм відомо про те, що рідний брат покійного чоловіка ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не проживають в будинку АДРЕСА_1 , їх речей в даному будинку немає, будинком не цікавляться, будь-яких відносин відповідачі з позивачкою не підтримують, проте дані пояснення не можуть бути покладенні в основу даного рішення, оскільки не є нотаріально посвідчені.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення..

За таких обставин суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, ураховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, у судовому засіданні встановлено, що з копії паспорта і довідки (а.с. 6-9), копії технічного паспорта (а.с. 10-11), довідки КП Київської обласної ради Яготинського БТІ (а.с.12), копії будинкової книги на житловий будинок (а.с. 13-17), акту обстеження від 02.07.2021 року (а.с. 18), відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.60) вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 на праві власності. В цьому будинку з 15 березня 1994 року зареєстрований рідний брат покійного чоловіка позивачки - ОСОБА_2 , а з 21 серпня 2014 року зареєстрований син позивачки - ОСОБА_3 , які в даному будинку не проживають, не мають в ньому особистих речей, не цікавляться будинком та не сплачують комунальні послуги.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно роз`яснень, викладених Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності з приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не цікавиться квартирою, не сплачує комунальні платежі, виїхав з квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 279, 141, 258-259, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою в відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 10 червня 2022 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.