Справа № 2-2802/09 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/730/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича щодо відкриття виконавчого провадження, стягнення з боржника основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. щодо відкриття виконавчого провадження №67476862 з примусового виконання виконавчого листа №2-2802/09, виданого Червоноградським міським судом 22.10.2010 року, про стягнення з неї на користь ПАТ «Кредобанк» 241801 грн. 08 коп. кредитного боргу; визнати неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця від 11.11.2021 року про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 24180 грн. 11 коп. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, який становить 310 грн.; зобов`язати приватного виконавця виконати приписи ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення стягувачу виконавчого документа, поданого з пропущенням встановленого законом строку пред`явлення до виконання та у зв`язку з невідповідністю виконавчого документу вимогам закону.

Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що вказаний виконавчий лист декілька разів направлявся на виконання, однак, повертався стягувачу без виконання, в тому числі й за заявою стягувача.

Так, зокрема, востаннє, за заявою стягувача виконавчий лист було повернуто постановою ВДВС Червоноградського МУЮ від 21.09.2021 року на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник вважає, що причиною такого повернення виконавчого листа може бути відсутність у неї перед банком заборгованості, що, на її переконання, підтверджується інформацією, наданою Національним банком України на її звернення.

Заявник вважає протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та винесення оскаржуваних нею постанов, оскільки строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився і у неї немає жодної заборгованості перед банком.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржила заявник ОСОБА_2 , просить її скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове судове рішення, яким її скаргу задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що останньою постановою державного виконавця від 21.09.2021 року виконавчий лист було повернуто стягувачу за його заявою, що, згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», не є підставою для переривання строків, встановлених Законом для пред`явлення виконавчого документа до виконання. На переконання апелянта, строк, в межах якого вказаний виконавчий лист повинен бути пред`явлений до виконання, вже давно закінчився, тому висновки суду в цій частині вважає такими, що не відповідають обставинам справи та нормам Закону, які підлягали застосуванню при вирішенні даної скарги.

Апелянт вважає, що приватний виконавець не вправі був приймати виконавчий лист до виконання без вирішення судом питання про продовження строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Окрім того, звертає увагу, що приватний виконавець під час розгляду справи визнав неправомірність своїх дій, зокрема, в частині неправильно визначеної суми боргу та, відповідно, суми основної винагороди приватного виконавця, в сторону їх зменшення, однак, ці обставини судом першої інстанції безпідставно не були враховані.

Зазначає, що суд не врахував й тієї обставини, що у неї взагалі відсутня заборгованість перед банком, що підтверджується долученою до матеріалів справи відповіддю Національного банку України від 26.10.2021 року.

Апелянт наголошує, що з урахуванням тієї обставини, що при попередньому поверненні виконавчого листа з неї вже було стягнуто виконавчий збір у розмірі 20490 грн. 05 коп. та 336 грн. 60 коп. витрат виконавчого провадження, повторне стягнення основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження призведе до подвійного стягнення з неї вказаних сум.

19.10.2022 року приватний виконавець Онишкевич Р.І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, заявник ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи у відсутності їхньої сторони, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.11.2022 року, є дата складення повного судового рішення 02.12.2022 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №67476862 з примусового виконання виконавчого листа №2-2802/09, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 22.04.2010 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 241801 грн. 08 коп., яке відкрите постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Р.І. від 11.11.2021 року.

Того ж дня приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 24180 грн. 11 коп. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 310 грн.

В подальшому, постановами приватного виконавця від 05.01.2022 року внесено зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження, вказавши суму боргу, яка підлягає до стягнення за виконавчим листом, 205113 грн. 34 коп., а також виправлено помилку в постанові приватного виконавця від 11.11.2021 року у визначенні розміру основної винагороди приватного виконавця, вказавши правильною суму 20511 грн. 33 коп.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття (ч.2 ст.12 Закону).

У частині четвертій статті 12 Закону зазначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника з дня закінчення строку дії відповідної заборони (ч.5 ст.12 Закону).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Частиною п`ятою статті 37 Закону визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

Отже, згідно наведених вище норм Закону, пред`явлення виконавчого документа до виконання перериває строки пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Встановлено, що на підставі заяви стягувача про примусове виконання, яка була подана до Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області 17.10.2016 року, постановою старшого державного виконавця Оліярник Г.В. від 17.10.2016 року відкрито виконавче провадження №52662516 з примусового виконання виконавчого листа №2-2802/09, виданого Червоноградським міським судом Львівської області 22.04.2010 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 241801 грн. 08 коп.

Згідно з наданою Червоноградським ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного МРУ МЮ (м. Львів) інформацією у листі від 29.12.2021 №в-8/19.13-11/22132, вказаний вище виконавчий лист перебував на виконанні у Сколівському РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області в межах виконавчого провадження АСВП №52662516, яке у зв`язку із звільненням боржника з роботи, 02.09.2019 року було передане за місцем реєстрації боржника до Червоноградського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області. Залишок боргу на момент передачі виконавчого провадження становив 205113 грн. 34 коп.

В подальшому, постановою старшого державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС Західного МРУ МЮ (м. Львів) Оліярник Г.В. від 03.06.2020 року відкрито виконавче провадження №62258980 з примусового виконання виконавчого листа №2-2802/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» боргу в розмірі 205113 грн. 34 коп., який постановою державного виконавця від 24.12.2020 року повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними).

В цій постанові державного виконавця Червоноградського міського ВДВС від 24.12.2020 року вказано, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 24.12.2023 року, що в повній мірі відповідає вимогам ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

22.04.2021 року державним виконавцем Червоноградського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області Західного МРУ МЮ (м. Львів) Ключкою О.І. відкрито виконавче провадження №65230183 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа і, в подальшому, за заявою стягувача винесено постанову від 21.09.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

У цій постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.09.2021 року зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 21.09.2024 року.

З урахуванням викладеного, доводи боржника про те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, є безпідставними, оскільки, звернувшись із заявою 17.10.2016 року, стягувач перервав строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, виконавче провадження за яким постановою державного виконавця Сколівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 02.09.2019 року було передане за підвідомчістю до Червоноградського міського ВДВС, а виконавчий лист №2-2802/09 про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» боргу в розмірі 205113 грн. 34 коп. постановою державного виконавця Оліярник Г.В. від 24.12.2020 року був повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними).

Таким чином, заява стягувача АТ «Кредобанк» про примусове виконання виконавчого листа, яка надійшла до приватного виконавця 10.11.2021 року, подана в межах встановленого законом трирічного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, початок перебігу якого після переривання необхідно обраховувати з 24.12.2020 року, тобто з дати винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв`язку з наведеним, та обставина, що у квітні 2021 року стягувач пред`являв виконавчий лист до виконання, який йому після відкриття 22.04.2021 року виконавчого провадження (ВП №65230183) було повернуто постановою державного виконавця Червоноградського міського ВДВС Ключкою О.І. від 21.09.2021 року за його (стягувача) заявою, не має вирішального значення, оскільки вказані дії вчинялись до закінчення трирічного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, початок перебігу якого після переривання розпочався заново з 24.12.2020 року.

Окрім того, в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.09.2021 року зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання у строк до 21.09.2024 року.

Належних доказів про сплату боргу в повному обсязі боржник ОСОБА_2 приватному виконавцю не надала, оскільки у листі Національного банку України від 26.10.2021 року, на який боржник посилається в обґрунтування доводів своєї скарги, зазначається що в кредитному реєстрі НБУ відсутня інформація по заборгованості за кредитними договорами, розмір якої менше 100 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 в частині оскарження дій та рішень (постанови від 11.11.2021 року) приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження та зобов`язання його повернути виконавчий лист стягувачу, а тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Разом з тим, при вирішенні скарги в іншій частині, суд допустив порушення норм процесуального права, з огляду на наступне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

За змістом частин другої-третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих із боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно з частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18), у справі №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження

№14-568цс19), а також у постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі №361/1222/20, від 09 квітня 2020 року у справі №758/6070/19.

З урахуванням зазначених норм права та релевантної судової практики, вимоги скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та рішень приватного виконавця щодо винесення постанов від 11.11.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про скасування цих постанов підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19 22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення, незалежно від доводів апеляційної скарги.

Отже, суд першої інстанції розглянув справу в названій вище частині вимог заявника з порушенням норм процесуального закону, а саме, статті 19 ЦПК України, а тому, з урахуванням наведених норм ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню лише в частині оскарження дій та рішень (постанов) приватного виконавця від 11.11.2021 року про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, із закриттям провадження у справі в цій частині на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

В іншій частині, підстав для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції немає, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 367, 374 ч.1 п.4, 377, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2022 року в частині вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень (постанов) приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича від 11 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №67476862 щодо стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та скасування цих постанов скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та рішень (постанов) приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича від 11 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №67476862 щодо стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та скасування цих постанов закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи за її скаргою в частині вимог про визнання неправомірними дій та рішень (постанов) приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Онишкевича Романа Івановича від 11 листопада 2021 року у виконавчому провадженні №67476862 щодо стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та скасування цих постанов, віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

В іншій частині ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 грудня 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич