ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м.Суми

Справа №583/2767/21

Номер провадження 22-ц/816/29/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2021 року в складі судді Ільченко В.М., постановленого в м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у липні 2021 року, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк) просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 47365 грн. 23 коп. за кредитним договором б/н від 05 вересня 2011 року, що складається з 44290 грн. 68 коп. - тіла кредиту, 3074 грн. 55 коп. - заборгованості по відсотках, а також просило стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що між ПриватБанком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 05 вересня 2011 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений ПриватБанком. Підписанням анкети - заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування та згоден з ними. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, ПриватБанк має право вимагати повернення всієї суми кредиту або її частини. Станом на 14 червня 2021 року заборгованість, що склала 47365 грн. 23 коп., з яких: 44290 грн. 68 коп. - тіла кредиту, 3074 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами того, що підписуючи заяву - анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився саме з тими витягом з Тарифів та витягом з Умов та правил надання банківських послуг,що були надані позивачем до позову. Крім того, за відсутності погодження у встановленій законом формі сторонами кредитного договору його істотних умов, банк має право лише на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з тим, суд дійшов висновку, що загальна сума фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів, станом на день розгляду справи, є меншою ніж ним сплачено, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи скарги мотивує тим, що підписана відповідачем Анкета - заява від 05.09.2011 року свідчить про те, що відповідач висловив згоду на укладання кредитного договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив що згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банківських послуг. Вказує, відповідач підписав довідку про умови кредитування, яку позивач додає до апеляційної скарги, оскільки до винесення оскаржуваного судового рішення йому не було відомо про підстави для відмови в задоволенні позову. Вказує, що у даній довідці вказано тип кредитної лінії, базову відсоткову ставку за користування кредитом, розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір та порядок нарахування неустойки. Вказує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Крім того, відповідач при укладанні договору погодився на зміну кредитного ліміту і йому перевипускалися платіжні карти. Крім того він вчинив дії щодо проведення їх активізації, користувався ними, а отже отримував кредитні кошти. Крім того, відповідач на 15341 грн. 23 коп. використав більше кредитних коштів, ніж погасив, а тому висновки суду першої інстанції стосовно відсутності у нього заборгованості за тілом кредиту є помилковими.

Зазначає, що надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Крім того, суд не навів правових обґрунтувань того, що відповідач має право безоплатно користуватися кредитними коштами та не надав свого розрахунку заборгованості. Зазначає, що виконання відповідачем умов договору свідчить про погодження ним відсотків у встановленому банком розмірі.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 05 вересня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 13).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року станом на 31.05.2015 вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 31.05.2015 року у відповідача відсутня (а.с. 5-6).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року станом на 30.06.2019 вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 30.06.2019 року склала 197 грн. 02 коп., з яких за тілом кредиту - 197 грн.02 коп. (а.с. 7-8).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року станом на 14.06.2021 вбачається, що заборгованість за кредитом станом на 14.06.2021 року склала 47365 грн. 23 коп., з яких за тілом кредиту - 44290 грн.68 коп., за відсотками - 3074 грн. 55 коп. (а.с. 9-10).

Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки ОСОБА_1 видавалося 3 кредитні картки терміном дії до 03/16, 12/19, 03/22 (а.с. 12).

З виписки по АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що останній 31.07.2012 року скористався кредитними коштами в сумі 55 грн. 33 коп. шляхом зняття готівки в банкоматі.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює фінансова установа, в даному випадку ПриватБанк.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

У статті 526 цього Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтями 610 , 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, проценти за користування позиченими коштами та неустойка за своєю правовою природою поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 05 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена, наданий банком Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний.

Колегія суддів зазначає, що в анкеті-заяві також відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у грошовій сумі та її визначеного розміру.

В обґрунтування вимог про стягнення процентів ПриватБанк зазначав, що підпис ОСОБА_1 в анкеті-заяві про приєднання свідчить про те, що відповідач погодився, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які розміщені на сайті: www. privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП - 2010 - 256, в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком в період з часу виникнення спірних правовідносин (05 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору.

Надані позивачем витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також, Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказаним спростовуються доводи позивача, що викладені ним в апеляційній скарзі про те, що наявність підпису на анкеті-заяві свідчить про укладення кредитного договору з одночасним узгодженням всіх істотних його умов.

До того ж, укладений між сторонами кредитний договір від 05 вересня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

Додану до позивачем в якості доказу до апеляційної скарги Довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підписана ОСОБА_1 , колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами встановленими ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи поважність причин неможливості своєчасності подання до суду зазначених доказів, позивач послався на те, що не знав з яких підстав йому буде відмовлено в задоволенні позовної заяви, а тому не надав до суду першої інстанції вказаний доказ.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Частинами 1,2 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів зазначає, що неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків не може бути визнано об`єктивною причиною своєчасного неподання до суду доказів по справі.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

До цього необхідно зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПриватБанк не дотримався вимог добросовісності, розумності і справедливості та переклав на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за відсутності погодження у встановленій законом формі сторонами кредитного договору його істотних умов, банк має право на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, з наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року станом на 31.05.2015 вбачається, що у відповідача відсутня кредитна заборгованість станом на 31.05.2015 року (а.с. 5 - 6).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року станом на 30.06.2019 вбачається, що використана відповідачем сума кредитних коштів за період з 01.06.2015 року по 30.06.2019 року становить 178 грн. 17 коп. (графа 3 використані клієнтом кредитні кошти) (а.с. 7-8). В той же час відповідачем сплачено 197 грн. 02 коп. (графа 21 сума коштів внесені клієнтом на погашення заборгованості) (а.с. 7-8). Таким чином, станом на 30.06.2019 року позивачем сплачено на 18 грн. 85 коп. більше коштів ніж використано ним кредитних коштів. (197,02 - 178,17).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 05 вересня 2011 року станом на 14.06.2021 вбачається, що використана відповідачем сума кредитних коштів за період з 01.07.2019 року по 14.06.2021 року становить 149979 грн. 38 коп. (графа 3 використані клієнтом кредитні кошти) (а.с.9 - 10). В той же час відповідачем сплачено 159150 грн. 06 коп. (графа 30 сума коштів внесені клієнтом на погашення заборгованості) (а.с. 7-8). Таким чином, станом на 14.06.2021 року позивачем за період з 01.07.2019 року по 14.06.2021 року сплачено на 9170 грн. 68 коп. більше коштів ніж використано ним кредитних коштів. (149979,38 - 159150,06).

Таким чином з наявних в справі матеріалів вбачається, що відповідачем сплачено більше грошових коштів, ніж ним було використано кредитних, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем.

Доводи позивача, що викладені ним в його апеляційній скарзі стосовно того, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності у відповідача заборгованості за тілом кредиту, колегія суддів вражає безпідставними, оскільки вказані висновки суду підтверджуються наявними в справі доказами та всупереч ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України не були спростовані належними доказами з боку позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. І. Собина

Т. А. Левченко