Провадження № 2-о/756/132/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Тихої О.О., за участю секретаря судового засідання Кренджеляк А.М., представника заявника Станчуляка Ю.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт смерті його тітки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ясинувата Донецької області, Україна.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ясинувата Донецької області померла його тітка ОСОБА_3 , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №233 від 10.08.2021 та довідкою про причину смерті № 233 від 10.08.2021. Оскільки вказані документи видані на тимчасово непідконтрольній українській владі території, він позбавлений можливості зареєструвати факт смерті тітки в органах державної реєстрації актів цивільного стану та реалізувати своє право на спадкування після смерті останньої, тому змушений звернутися до суду з даною заявою.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Представник заявника - адвокат Станчуляк Ю.В. у судовому засіданні підтримав вказану заяву з викладених у ній підстав. Зазначив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ясинувата Донецької області, Україна, була рідною тіткою заявника, що підтверджується матеріалами справи. Вказане також можуть підтвердити свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомила, що вона є донькою заявника ОСОБА_2 , а померла ОСОБА_3 є рідною тіткою батька та рідною сестрою її бабусі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Бабуся та її сестра були близнюками. З ОСОБА_3 вони були дуже близькими і свідок завжди вважала її своєю бабусею також. В останнє вона бачила ОСОБА_3 приблизно влітку 2014 року. Їй відомо, що останнім часом ОСОБА_3 хворіла, батько доглядав за нею, оскільки був найближчим родичем. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла у м. Ясинувата Донецької області. Похованням померлої займався її батько.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що заявник ОСОБА_2 є батьком його дружини ОСОБА_4 . Померла ОСОБА_3 є рідною сестрою матері заявника - ОСОБА_6 та тіткою заявника ОСОБА_2 . Останній раз свідок бачив ОСОБА_3 приблизно у період 2013-2015 років. Йому відомо, що заявник ОСОБА_2 опікувався ОСОБА_3 , постійно відвідував її у м. Ясинувата Донецької області та займався похованням останньої.

Вислухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №233 від 10.08.2021 та довідкою про причину смерті №233 від 10.08.2021, виданими Бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Ясинувата Донецької області; причина смерті: атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Листом Оболонського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за вих. №1044/21.7.-71 від 16.09.2021 ОСОБА_2 відмовлено у реєстрації смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що документи, надані заявником для реєстрації смерті, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Також судом під час розгляду справи встановлено, що померла ОСОБА_3 є тіткою заявника ОСОБА_2 , що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також письмовими доказами: копією свідоцтва про народження заяви ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 14.05.1954, з якого вбачається, що батьками заявника зазначені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ; копією паспорту ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2001 Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області, та копією паспорту ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 , виданого 15.07.2002 Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області, з яких вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народились в один день - ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області.

З копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 22.06.1954 вбачається, що 06.11.1953 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було укладено шлюб та після укладення шлюбу прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_6 ».

Крім того, заявником надано заповіт від 19.03.2007, посвідчений державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори Дорменок Ю.М. та зареєстрований у реєстрі за № 1493, з якого вбачається, що ОСОБА_3 заповіла заявнику ОСОБА_2 усі належні їй грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у Ясинуватському відділенні №7852 ВАТ «Державний ощадний банк України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о).

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті, видані органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянки України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України.

Положеннями ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Враховуючи, що лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 за №233 від 10.08.2021 та довідка про причину смерті №233 від 10.08.2021, видані на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, відповідно до ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є недійсними і не створюють правових наслідків, а від встановлення факту смерті ОСОБА_3 залежить виникнення для заявника ОСОБА_2 права на отримання спадщини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у с. Новобахмутівка Ясинуватського району Донецької області, на тимчасово окупованій території України у м. Ясинувата Донецької області, зазначивши дату смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Донецька область, місто Ясинувата, причину смерті: атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Керуючись ст.ст. 293-294, 315-319, 352, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Оболонський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у с. НовобахмутівкаЯсинуватського району Донецької області, на тимчасово окупованій території України у м. Ясинувата Донецької області, зазначивши дату смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: Україна, Донецька область, місто Ясинувата, причину смерті: атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Дата складання повного судового рішення - 22.06.2022.

Суддя О.О. Тиха