ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/814/22 Справа № 201/4525/20 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Олени Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний нотаріус П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генрихівна про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 05 травня 2008 року, внаслідок здійснення приватизації, вона, її дочка ОСОБА_6 та її онук ОСОБА_4 набули право спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кожен по 1/3 частині), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 травня 2008 року, виданим згідно з розпорядженням Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №1/200-08 від 05 травня 2008 року, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19978713 від 21 серпня 2008 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , внаслідок чого позивачка та її онук ОСОБА_4 стали єдиними власниками зазначеного вище житла і, як спадкоємці першої черги за законом, успадкували належну померлій частину квартири, тобто, кожен додатково набув право власності на 1/6 частину, але на момент прийняття спадщини і в подальшому вони так і не отримали відповідне свідоцтво у нотаріуса.

Після смерті ОСОБА_6 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 все частіше почали виникати конфлікти у зв`язку з недостатністю фінансового забезпечення сім`ї через постійну потребу ОСОБА_4 в ліках або алкогольних та наркотичних засобах. Такі сварки призводили до проявів агресії ОСОБА_4 в бік ОСОБА_2 , так як остання забороняла отримувати кошти шляхом відчуження їх спільного майна без її дозволу.

22 вересня 2018 року через чергову таку сутичку у ОСОБА_2 стався інсульт, про що ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , які 12 жовтня 2018 року приїхали до України, щоб надати ОСОБА_2 допомогу в лікуванні. Сам ОСОБА_4 незадовго до прибуття родичів добровільно відбув на лікування у психіатричну лікарню.

27 жовтня 2018 року, після здійснення активних заходів з реабілітації ОСОБА_2 , остання разом з ОСОБА_7 і ОСОБА_1 виїхала до м.Санкт-Петербург для продовження лікування та відновлення ослабленого здоров`я, де вона знаходилась до 08 жовтня 2019 року. Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру ОСОБА_2 забрала з собою задля попередження несанкціонованого відчуження їх спільного з ОСОБА_4 майна.

09 вересня 2019 року ОСОБА_2 та її родичами було помічено, що на сайті-сервісі онлайн-оголошень olx.ua невідомими особами було розміщено оголошення №604723873 про терміновий продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на що ОСОБА_2 згоди нікому не надавала. Із розміщених в оголошенні фотографій було видно, що це житло саме ОСОБА_2 , з чого можна було зробити висновок, що невідомі особи проникли до її квартири. Розміщено оголошення було від імені Агентства нерухомості «Ваш Дім».

08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 разом із ОСОБА_7 і ОСОБА_1 прибули у м.Дніпро та звернулись до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області із заявою про запобігання шахрайським діям з відчуження нерухомості ОСОБА_2 , а також із заявою, що була раніше подана на веб-порталі, які було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002506 від 08 жовтня 2019 року і на підставі яких було розпочато досудове розслідування.

10 жовтня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська суду по справі №201/11410/19 було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) і заборонено відчуження, розпорядження, а також користування цією квартирою.

Також 10 жовтня 2019 року ОСОБА_2 намагалась оформити свідоцтво про право на спадщину за законом, проте місцевим нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки 03 липня 2019 року та 10 вересня 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вже було належним чином оформлено прийняття спадщини.

Згодом, після від`їзду ОСОБА_2 до м.Санкт-Петербург у зв`язку із перенесеними хворобами, у 2020 році остання дізналась, що арешт з квартири було знято відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2019 року по справі №201/12217/19 про скасування арешту та заборони відчуження, розпорядження, а також користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), накладений ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 жовтня 2019 року у справі №201/11410/19 в межах кримінального провадження №0002506 від 08 жовтня 2019 року.

Після з`ясування інформації щодо зняття арешту з квартири, 27 квітня 2020 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_8 було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої стало відомо, що квартира, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а саме як належні їм від самого початку частини квартири (по 1/3 частині), так і нібито успадковані ними після смерті ОСОБА_6 (по 1/6 частині), була протиправно, без відома та дозволу законних власників, відчужена 13 листопада 2019 року невідомими особами ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №3-1116 від 13 листопада 2019 року, нотаріально-посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г.

В ході розгляду даної цивільної справи № 201/4525/20, із матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , позивач дізналась про прийняття 10 вересня 2019 року нібито нею спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , а також, що відчуження її частки у спірній квартирі на підставі договору купівлі-продажу №3-1116 від 13 листопада 2019 року відповідачу здійснювалось від її імені її ж онуком ОСОБА_4 на підставі довіреності від 05 вересня 2019 року, посвідченої і зареєстрованої у реєстрі за №533 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А.

При цьому, ОСОБА_2 зазначила, що жодної довіреності на ім`я свого онука не видавала. Більш того, на момент видачі такої довіреності, в якій вказано, що вона підписана особисто ОСОБА_2 в присутності нотаріуса, вона взагалі була відсутня в Україні, так як 27 жовтня 2018 року разом із племінником ОСОБА_7 і сестрою ОСОБА_1 виїхала до м.Санкт-Петербург для продовження лікування та відновлення ослабленого здоров`я після отримання інсульту, де і знаходилась до 08 жовтня 2019 року, що підтверджується отриманою судом від Державної прикордонної служби інформацією і фактично виключає можливість здійснення ОСОБА_2 особистого підпису на довіреності, виданій приватним нотаріусом Глушкову Д.С., а отже є всі підстави вважати підпис ОСОБА_2 на такій довіреності підробленим.

У зв`язку з чим, позивачка, з урахуванням уточнень, просила суд визнати недійсними нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. довіреність від 05 вересня 2019 року, зареєстровану у реєстрі за №533, якою ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_4 та ОСОБА_5 представляти її інтереси, та нотаріально посвідчений П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою договір №3-1116 від 13 листопада 2019 року купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений з ОСОБА_3 , та застосувати наслідки визнання такого договору недійсним шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 ) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 05 травня 2008 року, внаслідок здійснення приватизації, ОСОБА_2 , її дочка ОСОБА_6 та її онук ОСОБА_4 набули право спільної часткової власності на квартиру, площею 51,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (кожен по 1/3 частині), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 травня 2008 року, виданим згідно з розпорядженням Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради №1/200-08 від 05 травня 2008 року, а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19978713 від 21 серпня 2008 року (а.с 15,16 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , внаслідок чого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 стали єдиними власниками зазначеного вище житла і, як спадкоємці першої черги за законом, успадкували належну померлій частину квартири, тобто, кожен додатково набув право власності на 1/6 частину (а.с. 101-125).

Також судом встановлено, що прийняття ОСОБА_2 спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відчуження її частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу №3-1116 від 13 листопада 2019 року ОСОБА_3 здійснювалось від її імені її онуком ОСОБА_4 на підставі довіреності від 05 вересня 2019 року, посвідченої і зареєстрованої у реєстрі за №533 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. (а.с.76-100).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено той факт, що довіреність від 05 вересня 2019 року, посвідчена і зареєстрована у реєстрі за №533 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А., є підробленою, а посилання на наявність інформації Державної прикордонної служби та відкрите кримінальне провадження за фактом шахрайства є недостатніми для встановлення дійсних обставин справи та можливості дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування, зокрема, про підробку довіреності. Водночас, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу №3-1116 від 13 листопада 2019 року, оскільки вказана дія є похідною та безпосередньо залежить від чинності зазначеної довіреності, а тому дійшов висновку про залишення даного позову без задоволення.

Однак, колегія суддів не може погодитися у повній мірі з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Усталеним в судовій практиці та цивілістичній доктрині є поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані.

У ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто, якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2022 року у справі №569/10287/17 (провадження № 61-15473св21) зазначено, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2020 року у справі №523/1057/17 (провадження № 61-21800св19) вказано, що «за змістом частин другої, третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Нормами цивільного законодавства передбачений спосіб захисту цивільних прав та інтересів, зокрема й шляхом визнання правочину недійсним, правові засади для застосування якого врегульовані приписами статей 215-236 ЦК України. Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Системний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір як документ, а також дублікат чи копії такого документу не можуть бути визнані недійсними».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при зверненні із позовом позивач ставив під сумнів законність вчинення правочинів щодо видачі довіреності та договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ОСОБА_3 , і, як наслідок, вважав наявними підстави застосувати наслідки визнання такого договору недійсним шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки зазначені правочини вчинені не нею особисто.

При цьому, позивач правом на проведення почеркознавчої експертизи, яке було їй роз`яснено у суді першої інстанції, для підтвердження чи спростування належності підпису в довіреності від 05 вересня 2019 року саме ОСОБА_2 , не скористалась.

В той же час, при розгляді даної справи, судом апеляційної інстанції були вжиті всі процесуальні заходи в межах ЦПК України на встановлення у повному обсязі фактичних обставин справи, які мають суттєве значення для її вирішення.

Так, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 про витребування доказів та витребувано у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 оригінал нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. довіреності від 05 вересня 2019 року, зареєстрованої у реєстрі за №533.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, колегією суддів також неодноразово оголошувалася по справі перерва, зокрема, для надання апелянтці можливості довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Проте, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту недодержання в момент вчинення оскаржуваних правочинів сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, апеляційним судом не встановлено, а скаржником ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції надано не було.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права власності, пред`явлених до ОСОБА_3 .

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем.

Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)).

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права власності, пред`явлених до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А., підлягає скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог із зазначених вище підстав, при цьому, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Олени Анатоліївни про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права власності скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 ) до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Олени Анатоліївни про визнання недійсними правочинів та скасування державної реєстрації права власності відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова