Справа № 461/2026/21 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/4391/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи з 25 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що після набрання рішенням суду законної сили, суттєво змінилися обставини, що впливають на визначення розміру аліментів, а саме: 05 січня 2021 року він змушений був припинити підприємницьку діяльність, яка була його основним джерелом доходу, що призвело до погіршення його майнового стану платника аліментів, що, на його думку, є підставою для зменшення розміру аліментів. Крім того, на його утриманні перебуває його матір - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження, відтак зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини може бути змінена на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. З наведених підстав просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 5000 грн., щомісячно, на 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що після набрання рішенням суду законної сили погіршився майновий (фінансовий) стан платника аліментів, що є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду. Крім того, відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 рік загальна сума доходу ОСОБА_1 становить 96 250 грн., не враховуючи витрат підприємця. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, судом першої інстанції не враховано, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його матір, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, може бути змінений на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В судове засідання не з`явилися сторони, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки текст постанови складено 31 травня 2022 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 23 травня 2022 року, датою ухвалення постанови є саме 31 травня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів погіршення його матеріального становища, а існуючий розмір аліментів є обгрунтованим та таким, що відповідає ст. 182 СК України, відтак зменшення розміру аліментів на утримання дитини безпідставно погіршить матеріальне становище дитини та унеможливить забезпечення належного рівня життя, необхідного для розвитку дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року, з врахуванням ухвали Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року про виправлення описки, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДСА України судовий збір у сумі 840.80 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року залишено без змін.

01 березня 2021 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист № 461/4231/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

11 березня 2021 року державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 64785292 з виконання виконавчого листа № 461/4231/20, виданого Галицьким районним судом м. Львова 01 березня 2021 року.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах від 27 жовтня 2021 року, складеного державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поперекою А.А. в межах виконавчого провадження № 64785292, вбачається, що станом на 27 жовтня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 23 708.22 грн.

Обгрунтовуючи підстави для зменшення розміру аліментів та доводи апеляційної скарги, апелянт покликається на те, що змінився його матеріальний стан, оскільки він припинив підприємницьку діяльність, яка була основним джерелом його доходу.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що 05 січня 2021 року припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 (номер запису: 001027717).

Підставою для припинення підприємницької діяльності стало його власне рішення.

Податковою декларацією платника єдиного податку - ФОП ОСОБА_1 підтверджується, що за 2020 рік загальна сума його доходу склала 96 250 грн. (а.с. 3).

Разом з тим, з вищезазначеного розрахунку заборгованості по аліментах від 27 жовтня 2021 року вбачається, що, починаючи з березня 2021 року ОСОБА_1 активно погашає заборгованість зі сплати аліментів, в тому числі, сплачуючи суми, що значно перевищують визначений судом розмір аліментів, які стягуються з нього, а саме: за квітнень 2021 року - 12500 грн., за травень 2021 року - 11000 грн., за червень 2021 року - 9000 грн., за вересень 2021 року - 13 000 грн., що свідчить про те, що у нього є можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі та спростовує його доводи про зміну матеріального стану.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 серпня 2020 року, оскільки ним не подано доказів, які б підтверджували зміну його майнового стану, а його дії, спрямовані на погашення заборгованості по сплаті аліментів свідчать про наявність у нього можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

На думку колегії суддів, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 25 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття якнайкраще відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні питання про стягнення аліментів, та забезпечуватиме її право на достойний рівень життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться непрацездатна матір, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підтверджуються матеріалами справи, оскільки відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є непрацездатною, зважаючи на те, що вона не досягла пенсійного віку відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як і не надано доказів того, що на ОСОБА_1 покладено обов`язок щодо її матеріального утримання.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 листопада 2021 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 31.05.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк