ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

31 травня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/12791/21
Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/625/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Державна казначейська служба України,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2022 року (місце ухвалення м. Чернігів, дата складання повного судового рішення 02.02.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності та тривалим невиконанням судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності та тривалим невиконанням судового рішення. В обґрунтування позову посилався на те, що він має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у відповідності до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У 2020 році кадровим органом військової частини були сформовані та направлені на адресу УПСЗН Деснянської районної ради у м. Чернігові відомості розподілу виплат на отримання вказаної допомоги позивачу. Проте, Управлінням було виплачено лише частково позивачу вказану грошову допомогу, на підставі чого 27.11.2020 він звернувся з заявою до відповідача щодо протиправної бездіяльності та просив виплатити повний розмір допомоги, на що отримав відповідь про відмову у виплаті з посиланням на постанову КМУ від 19.02.2020 № 112. Позивач вважає, що дії відповідача є такими, що порушують норми чинного законодавства, та звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який судом задоволено в повному обсязі.

25.08.2021 відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було прийнято заяву позивача та відкрито виконавче провадження, проте рішення суду на час звернення з даним позовом до суду відповідачем не виконано, що спричиняє позивачу тяжкі душевні страждання, приниження честі та гідності, підриває в його розумінні з боку держави основи допомоги та підтримки учасників бойових дій та їх родини, як наслідок всіх військовослужбовців.

У позові ОСОБА_1 просить визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвела до моральної шкоди у розмірі 70 000 грн, та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку за реквізитами доданими до позовної заяви.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.02.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності та невиконанням рішення суду, задоволено частково. Стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 700, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовлено. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908, 00 грн.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції послався на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди та врахував загальні засади розумності, справедливості, пропорційності, а також врахував розмір заборгованості, тривалість невиконання судового рішення, вік позивача, глибину душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду. При цьому, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), зазначив, що позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду у заявленому розмірі - 70 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, директор Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради І. Марчук подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду у частині стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_1 700,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення з Департаменту на користь держави судових витрат з оплати судового збору у розмірі 908,00 грн, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

За доводами апеляційної скарги обставини справи, які мають значення для справи, є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У скарзі заявник посилається на те, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 УПСЗН Деснянського району Департаменту виконано добровільно ще до відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 було здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05.05.2020 у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум. Сума допомоги, яка 23.12.2021 доплачена позивачу, становить 6800,00 грн, тобто судове рішення виконано повністю. Таким чином, позивач не довів належними та достатніми доказами, що його негативні емоції внаслідок протиправних дій відповідача досягли рівня страждання вабо приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Зазначає, що будь-які дії, рішення чи бездіяльність Департаменту у процесі виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду не визнавались судом у порядку адміністративного судочинства протиправними, що свідчить про відсутність факту завдання позивачу моральної шкоди.

В обґрунтування відсутності факту невиконання рішення суду без поважних причин заявник посилається, що Департамент вжив належних заходів для вирішення питання фінансування з Державного бюджету на виконання всіх судових рішень, які винесені на користь позивачів, щодо соціальних виплат, які фінансуються за рахунок Державного бюджету, у тому числі для виконання зазначеного судового рішення.

За доводами скарги суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог позивача, оскільки позовні вимоги у даній справі стосувалися стягнення моральної шкоди саме з Державного бюджету України, а не з будь-якого органу, у тому числі Департаменту який є виконавчим органом Чернігівської міської ради. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади і попередньо не забезпечені відповідними фінансовими ресурсами, компенсуються державою. Тобто, будь-які витрати Департаменту, спричинені виконанням функцій держави, мають покладатися саме на державу, а не на територіальну громаду м. Чернігова чи місцевий бюджет (бюджет територіальної громади м. Чернігова).

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради зробити перерахунок та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року, з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми на картковий рахунок ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 06.05.2021.

23.12.2021 Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 перераховано частину грошової допомоги до 5 травня у розмірі 6800,00 грн, через АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 63).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, та врахував розмір заборгованості, тривалість невиконання судового рішення, вік позивача, глибину душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення до суду, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 700 грн. Також врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), зазначивши, що позивачем не доведено отримання ним моральних страждань на заявлену суму у розмірі 70 000 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем лише в частині задоволених вимог.

З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком.

Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача, заподіяної позивачу своєю бездіяльністю.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної вище постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 встановлено неправомірність дій з боку відповідача, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог позивача, з посиланням, що позовні вимоги у даній справі стосувалися стягнення моральної шкоди саме з Державного бюджету України, а не з будь-якого органу, у тому числі Департаменту який є виконавчим органом Чернігівської міської ради, є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду протиправність дій Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради по не нарахуванню та не здійсненню виплати щорічної грошової допомоги у належному розмірі, є достатньою підставою для компенсації моральних страждань у грошовій сумі визначеній судом першої інстанції.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи апелянта про недоведеність позивачем протиправних дій відповідача, що потягло за собою страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду, оскільки судом встановлено, що виплата щорічної грошової допомоги в повному обсязі відбулась лише після ухвалення судового рішення та пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з засад розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 700,00 грн не є безпідставним, разом з тим є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст рішення складено 31.05.2022.

Головуючий Судді :