Справа № 444/3561/21
Провадження № 2/444/233/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора Головного управління юстиції у Львівській області про визнання права власності на майно колишнього колгоспного типу двору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 01.12.2021 звернулася в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 м2, житлова (основна) площа 38,5 м2, допоміжна (підсобна) площа 20,0 м2 з господарськими будівлями: літня кухня, сарай, сарай та господарськими спорудами.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що своє дошлюбне прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 вона змінила внаслідок реєстрації шлюбу 04.08.1967 року із ОСОБА_5 .

Її батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_6 .

З виписок з погосподарської книги № 1527 та № 1528, які видані 21.10.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради, Замківський старостинський округ № 2, вбачається, що станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору в АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, голова двору.

Стверджує, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і так як заповіт від його імені не посвідчувався, а тому спадкування після смерті батька відбувається по закону.

Їй, ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, 23.12.1999 року видано після сметі ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВЕ № 117376, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-1045.

Однак державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольга Ярославівна, постановою № 1069/01-16 від 03.11.2021 року відмовила їй, ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Вказує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Отже, позивач ОСОБА_1 мотивує позов тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном після його смерті, так як проживала разом із ним та вела спільне господарство, не відмовилася протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після смерті батька немає.

І так як її батькові на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 як голові колгоспного типу двору, вона як спадкоємець першої черги за законом після смерті батька вважає, що її право на даний будинок підлягає захисту в судовому порядку.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 08 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 31 січня 2022 року о 09 год. 30 хв.

Судом, зважаючи на клопотання позивача, було витребувано з Львівського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи № 522 від 23.12.1999 року, після смерті спадкодавця, а саме ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечили та зазначили, що при вирішенні спору покладаються на думку суду.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в підоготове судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

На адресу суду також із Львівського державного нотаріального архіву 26.01.2022 надійшла завірена копія спадкової справи № 522/1999 від 23.12.1999 року після смерті спадкодавця, а саме ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Погарисько, Жовківського району Львівської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України в Львівській області 10.10.1997 року.

Своє дошлюбне прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 вона змінила внаслідок реєстрації шлюбу 04.08.1967 року із ОСОБА_5 , актовий запис № 12, що підтверджується викладеним у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_2 від 05.08.1967 року.

З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 1 від 24.11.2020 року, вбачається, що батьком позивача є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_6 .

З копії виписки з погосподарської книги № 1527, яка видана 21.10.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради, Замківський старостинський округ № 2, вбачається, що станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору в АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, голова двору.

З копії виписки з погосподарської книги № 1528, яка видана 21.10.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради, Замківський старостинський округ № 2, вбачається, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору в АДРЕСА_1 був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5, голова двору.

Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_2 , який не втратив право на даний двір, то суд приходить до висновку, що відповідно йому повністю належав колгоспний двір.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 12.03.1996 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 7 та що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Замківською сільською радою 12.03.1996 року.

Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року.

З копії довідки № 210, яка видана 10.02.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Замківський старостинський округ № 2, вбачається, що заповіти від імені ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Погариській сільській раді не посвідчувалися.

З матеріалів справи, зокрема, копії спадкової справи, вбачається, що не посвідчувався заповіт від імені батька позивача, ОСОБА_2 , і в нотаріуса.

Частиною 2 статті 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Суд приходить до висновку, що так як заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається по закону.

Згідно з ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті . Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері.

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , яке видане 16.02.1980 року, вбачається, що ОСОБА_2 , тобто батько позивача, перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , тобто матір`ю позивача, який був зареєстрований 16.02.1980 року, актовий запис № 9.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , яке видане 11.05.1994 року, вбачається, що мати позивача, ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 11.05.1994 року було зроблено запис за № 13.

Як стверджує позивач у позовній заяві, її рідні брати, а сини ОСОБА_2 , померли ще до його смерті.

Тобто судом інших спадкоємців за законом першої черги не встановлено, з матеріалів справи таких не вбачається.

Судом з`ясовано, що внаслідок звернення позивача у Жовківську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 було зареєстровано спадкову справу № 522, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 62686533 від 01.12.2020 року.

Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями . Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

З копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 вбачається, що він помер в селі Погарисько, Жовківського району Львівської області.

З копії довідки № 207, яка видана 10.02.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Замківський старостинський округ № 2 вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав і був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

Викладеним у довідці № 208, яка видана 10.02.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Замківський старостинський округ № 2, стверджується, що ОСОБА_1 , дочка померлого ОСОБА_2 , тобто позивача, проживала і була зареєстрована разом з ним в будинку АДРЕСА_1 до дня смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели спільне господарство.

Тобто суд приходить до висновку, що позивач вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька, ОСОБА_2 , як наслідок є такою, що прийняла спадщину після його смерті.

В той же час інших осіб, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено.

Суд констатує, що позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, 23.12.1999 року видано після сметі ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВЕ № 117376, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-1045.

Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається із сертифікату на право приватної власності на землю, що знаходиться на території с. Погарисько, Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області, площею 0,84 га, що належало померлому на підставі вищезгаданого сертифікату, виданого виконкомом Погариської сільської ради від 24.05.1996 року за ЛВ № 154204.

Однак державний нотаріус Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольга Ярославівна, постановою № 1069/01-16 від 03.11.2021 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

Із копії довідки № 3987, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.07.2021 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на колгоспний двір (житловий будинок) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Довідкою № 209, яка видана 10.02.2021 року виконкомом Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, Замківський старостинський округ № 2, стверджується, що житловий будинок АДРЕСА_1 в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 16.11.2021 року, вбачається, що загальна площа будинку АДРЕСА_1 становить 58,5 м2, житлова (основна) 38,5 м2, допоміжна (підсобна) 20,0 м2. При будинку є літня кухня, сараї, споруди.

Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняла після його смерті спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном після його смерті, так як проживала разом із ним та вела спільне господарство, не відмовилася протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після смерті її батька немає.

І так як батькові позивача, ОСОБА_2 , на праві власності належав будинок АДРЕСА_1 як голові колгоспного типу двору, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_1 на даний будинок як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька підлягає захисту в судовому порядку, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтею 23, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Жовківським РВ УМВС України в Львівській області 10.10.1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,5 м2, житлова (основна) площа 38,5 м2, допоміжна (підсобна) площа 20,0 м2 з господарськими будівлями: літня кухня, сарай, сарай та господарськими спорудами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ясиновський Р. Б.