ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/4279/21

Головуючий у першій інстанції Ільченко О. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1022/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шарапової О.Л.,

суддів Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

секретар: Приліпко В.В.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 .

Оскаржується рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2022 року, повний текст складено 08 вересня 2022 року.

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останньої моральну шкоду в розмірі 200000 за вчинення кримінального правопорушення та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні по обвинуваченню відповідачки у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Досудове слідство та судовий розгляд справи відбувався без її участі, так як вона після отриманих травм в результаті ДТП перебувала на лікуванні. Висновок судово-медичного експерта про те, що вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження був передчасним, так як в результаті ДТП вона отримала інвалідність. До теперішнього часу вона так і не відновила свій стан здоров`я, потребує постійного лікування та операції по заміні суглоба, вартість роботи лікарів та протезу коштує понад 100 000 грн. Обвинувачена ОСОБА_2 обіцяла оплачувати її витрати на реабілітацію по відновленню здоров`я, проте обіцянки так і не виконала. Шкода її здоров`ю внаслідок ДТП не усунута та збитки їй не відшкодовані (ні матеріальні, ані моральні).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.; проведений розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог: стягнути з неї на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн, судові витрати розподілити пропорційно.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що вона сплатила вартість лікування потерпілої в Прилуцькій ЦРЛ в розмірі 17381,51 грн, а також допомагала матеріально та фізичною працею по господарству.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, також зазначає, що шляхом подачі даного позову позивачка намагається отримати кошти на лікування, обійшовши таким чином співпрацю зі страховою компанією, в якій на момент ДТП була застрахована її цивільно-правова відповідальність.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що її інвалідність настала внаслідок ДТП, оскільки згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда від 12.10.2018 причиною інвалідності ОСОБА_4 є загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, діагноз перелом поперекового хребця.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, не погоджується і з розміром стягнутих витрат на правничу допомогу.

ОСОБА_1 у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування, оскільки жоден розмір грошової компенсації не згасить душевний біль та не відшкодує моральні страждання в матеріальній формі, однак зможе деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на її особисте життя.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року, яка залишена без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, закрито кримінальне провадження № 0000319 від 09.03.2018 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, звільнено її від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. (а.с.3-6). Зі змісту ухвали вбачається, що 08.03.2018 близько 15 год 30 хв ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки СНЕVROLЕТ АVЕО, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись проїзною частиною автодороги Чернігів - Ніжин - Прилуки - Пирятин в бік м.Пирятина, поблизу смт. Линовиця Прилуцького району Чернігівської області порушила вимоги п.2.3 б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Під час дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки CHEVROLET AVEO ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої вертлюгової впадини, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 98 від 27.03.2018 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я більше 21 дня.

З Форми індивідуальної програми реабілітації інваліда, що видається медико-соціальними експертними комісіями з датою заповнення 24.02.2021 вбачається, що ОСОБА_1 являється інвалідом 3 групи, причина інвалідності - загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, потребує реконструктивної хірургії ендопротезування суглоба протягом року (а.с.7-10).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №009635 при повторному огляді підтверджено встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності з 01.03.2022, причина інвалідності загальне захворювання з ураженням ОРА, інвалідність встановлено на строк до 01.06.2023. Їй протипоказана важка фізична праця (а.с.77).

За повідомленням Прилуцької ЦРЛ за № 54 від 21.05.2018 ОСОБА_1 , згідно історії хвороби № 1360, перебувала на стаціонарному лікуванні в даному закладі з 08.03.2018 по 25.04.2018. Сума лікування за вказаний період перебування складає 17381,51 грн. Кошти за відшкодування лікування перераховані ОСОБА_5 ( відповідачкою) на відповідний розрахунковий рахунок, що підтверджується відповідною квитанцією № 76 від 27 липня 2018 (а.с.69, 70).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яка фізична особа зазначала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок ДТП та в результаті отриманих травм позивач немає можливості повноцінно працювати, в достатній мірі матеріально себе забезпечувати, а ушкодження здоров`я, які вона отримала під час ДТП, не дають їй можливості вільно пересуватися, вести активний спосіб життя, що призводить до тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках та призводить до душевних переживань.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн., який узгоджується з матеріалами справи та приписами законодавства.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно враховував характер та розмір шкоди заподіяної здоров`ю потерпілої, яка зазнала тілесних ушкоджень, фізичного болю, стресу через що змушена була проходити лікування. Зазначена обставина змінила її звичайний уклад життя, призвели до тимчасової непрацездатності, несення додаткових вимушених витрат на лікування.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині розміру морального відшкодування, оскільки враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір морального відшкодування в 100000 грн.

Разом з тим апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу у розмірі 7920 грн., виходячи з наступного.

За змістом ст.. 137 ЦПК України розмір витрат на правову допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги.

Як вбачається зі змісту договору про надання правової допомоги від 04.11.21 року ( а.с. 15) конкретний розмір гонорару між сторонами не погоджений.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки на користь позивачки у відшкодування витрат на правову допомогу 7920 грн. слід скасувати та відмовити у стягненні цих коштів.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 29 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на правову допомогу 7920 грн. скасувати та відмовити у стягненні цих коштів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Судді: