Справа № 344/3081/22
Провадження № 2/344/1998/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Домбровської Г.В.,

при секретарі с/з Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку загального спрощенго провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 10.01.2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач») про стягнення заборгованості за договором позики від 10.01.2020 року.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задоволити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином,

Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

10 січня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в позику 6135,00 (шість тисяч сто тридцять п`ять) Євро, на підтвердження чого видав йому розписку написану ним власноручно. Позичені кошти ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 01 липня 2020 року. Однак, по даний час відповідач не повернув борг у розмірі 6135,00 Євро підтвердженням чого є наявний оригінал розписки .

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк, та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 3% річних від суми боргу за період з 01.07.2020 року по 01.01.2022 рік, що в цілому складає: 6135 х 3% / 12x18 = 276,07 Євро (де 12 кількість місяців у році; 18 кількість прострочених місяців, 3%-відсоткова ставка згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, 6135 неповернена відповідачем сума боргу.

Просить повернути в загальному 6411,07 Євро, з яких 6135,00 Євро

- борг по позиці, 276,07 Євро - 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження укладення договору позики Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 10 січня 2020 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до змісту Розписки від 10 січня 2020 року Відповідач зобов`язувався повернути кошти своєму кредитору до 01 липня 2020 року після підписання даної розписки.

В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як випливає зі змісту позовної заяви, кошти в сумі 6135,00 Євро отримано 10.01.2020 року, що підтверджується розпискою.

- Загальна заборгованість: 6411 Євро 07 євроцентів, з яких:

- заборгованість по тілу позики 6135,00 Євро,

- 3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК україни у розмірі - 276 Євро 07 євроцентів.

Станом на даний час Відповідачем позики не повернуто.

Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Як зазначено в позовній заяві, Відповідач не повернув Позивачу борг за розпискою в розмірі 6411 Євро, 07 євроцентів.

На прохання Позивача повернути кошти в добровільному порядку Відповідач відмовлявся.

Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано.

Вказана обставина не спростована належними засобами доказування.

Як зазначено в Постановах Верховного суду України щодо правової природи позики та доказів, які підтверджують факт його укладення, зокрема, в постанові ВСУ від 15.11.2015 року в справі №6-1967 цс 15, вказано, своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому Верховний суд вказав, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного суду України від 02.07.2014 року в справі №6-79 цс 14, в якій Верховний суд зазначив, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 6411 Євро, 07 євроцентів є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 13, 81, 82, 280 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 10.01.2020 року,- задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя за адресою : АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 заборгованість за договором позики від 10.01.2020 року у розмірі 6411 Євро, 07 євроцентів, з яких :

- 6135,00 Євро - заборгованість по тілу позики,

-3% річних згідно ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі - 276 Євро 07 євроцентів та судовий збір в розмірі 2110 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Івано-Франківським міським судом за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Домбровська Г.В.

Повний текст рішення складено і підписано 25.05.2022 року.