ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1460/22 Справа № 175/4514/20 Суддя у 1-й інстанції - Озерянська Ж. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Бондаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко Ольга Петрівна про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2050 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (до перенумерації АДРЕСА_2 . На випадок своєї смерті спадкодавиця ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла своєму синові - ОСОБА_1 - позивачу у справі. ОСОБА_1 вказує, що він фактично проживав разом з матір`ю з початку 2014 року і по день її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому в установлений законом шестимісячний строк, він із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, так як не будучи зареєстрованим фактично проживав разом зі спадкодавцем. Нотаріус відмовив йому у у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, оскільки він у встановлений законом строк спадщину не прийняв, обґрунтовуючи це тим, що на час відкриття спадщини він не проживав із спадкодавицею та заяву у встановлений законом строк про прийняття спадщини не подав. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у домоволодінні АДРЕСА_3 , на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2050 га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 06 липня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця із спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

Суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК ).

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с.35).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшов житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (до перенумерації №48) та земельна ділянка, площею 0,2050 га, що розташована за вищевказаною адресою.

Земельна ділянка належала спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3472 (а.с.13-15).

Згідно копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П., із заявою про прийняття спадщини 11 лютого 2020 року звернувся ОСОБА_1 (а.с.31).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, 13 жовтня 2009 року, Моляновою Т.М. , ОСОБА_2 , за життя, залишила заповіт за яким усе своє майно заповідала ОСОБА_1 (а.с.39).

Заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується відповідним написом на ньому, вчиненим секретарем.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. від 11 лютого 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з неподанням заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не надання підтверджуючих доказів про постійне проживання із спадкодавицею на час відкриття спадщини (а.с.49).

З довідки, виданої виконкомом Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №63 від 01 березня 2019 року вбачається, що за життя ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 19 січня 1996 року до дня її смерті та разом з нею на день її смерті ніхто зареєстрований не був (а.с.30).

Позивач ОСОБА_1 з 13 квітня 1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.32, 33).

Відповідно до довідки №783 від 12 травня 2015 року виданої виконкомом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 , не зареєстрований в АДРЕСА_1 . Фактично мешкає за даною адресою без реєстрації (а.с.8).

Відомостей про те, з якого саме часу ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою і чи проживав на момент смерті спадкодавця у цьому будинку у довідці не зазначено.

Слід зазначити, у заяві ОСОБА_1 від 11 лютого 2020 року, яку він надавав до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П., він особисто повідомив, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 він не проживав із спадкодавицею (а.с.31).

Посилання позивача на довідку від 19 квітня 2021 року, видану депутатом округу Сурковою Г.Г. про те, що ОСОБА_1 фактично мешкав зі своєю матір"ю ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2014 року, як на доведеність його позовних вимог, не є достатніми доказами на підтвердження позовних вимог про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.65).

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживав на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт його постійного спільного проживання із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, та відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незаконність та необгрунтованість рішення суду є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова