Справа № 521/9155/22
Провадження № 2/521/3317/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Філімончук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа», про визнання правочину дійсним,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа», про визнання правочину дійсним.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказала, що 20.11.1996 року, між відповідачами, в особі представника ОСОБА_4 , що діяла на підставі довіреності, з однієї сторони та позивачкою з іншої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказала позивач, вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Центральній Одеській біржі 20.11.1996 року.

Також, позивач вказує, що право власності на квартиру виникло 22.11.1996 року після реєстрації в книзі № 194-пр на сторінці 11 за реєстровим номером № 474 Одеського МБТІ та РОН.

Позивач стверджує, що сторонами договору були обумовлені усі істотні умови угоди, та продавець засвідчила факт належності їй вказаного нерухомого майна та надала оригінали правовстановлюючих документів, на підставі яких вона була власником майна.

Таким чином, позивач стверджує, що сторони договору, виконавши всі умови договору купівлі-продажу від 20.11.1996 р., вважала, що набула право власності на вищевказаний об`єкт нерухомості.

Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири АДРЕСА_2 , укладений 20.11.1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких, на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги просила задовольнити (а. с. 37).

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином (а. с. 30, 33, 34, 35), будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надійшло.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а. с. 31, 32), будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи від них не надійшло.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 20.11.1996 року, між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_4 , що діяла на підставі довіреності, з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони, було укладено Договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 2 3).

Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Центральній Одеській біржі.

Право власності на квартиру у ОСОБА_1 виникло 22.11.1996 року після реєстрації в книзі № 194-пр на сторінці 11 за реєстровим номером № 474 Одеського МБТІ та РОН (а. с. 3, з. б.).

Також, зазначене підтверджується відповіддю КП «БТІ» ОМР, від 27.06.2022 року № 15965/04-04 (а. с. 5).

Судом встановлено, що на даний час позивач не може в повній мірі реалізовувати своє право власності на нерухоме майно, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1996 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, встановлених законом. Суд, за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною.

Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося.

Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.1991 року, ст. ст. 16, 220, 334, 638, 658 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 354 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа», про визнання правочину дійсним, задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1845 - квартири АДРЕСА_2 , укладений 20.11.1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких, на підставі довіреності діяла ОСОБА_4 , та зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа».

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук