Справа № 354/429/16-ц
Провадження № 2/354/55/22
У Х В А Л А

24 травня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

прокурора Верешко М.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Карпатського національного природного парку,-

В С Т А Н О В И В:

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку у липні 2016 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зобов`язання ОСОБА_2 повернути земельні ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :16:011:0099 та площею 0,1600 га, кадастровий номер :16:011:0100, які розташовані в АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння у державну власність в особі постійного землекористувача Карпатського національного природного парку.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29 липня 2016 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У відповідності до розпорядження керівника апарату Яремчанського міського суду Івано-Франківської області №90 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 31 липня 2020 року у зв`язку із закінченням повноважень попереднього складу суду(закінчення терміну відрядження судді Польської М.В.) вказану справу передано у провадження судді Ваврійчук Т.Л.

12 листопада 2020 року заступником керівника Івано-Франківської обласної прокуратури у даній справі подано заяву в порядку ст.49 ЦПК України про зміну предмету позову відповідно до якої прокурор просить витребувати у ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :16:011:0099 та площею 0,1500 га, кадастровий номер :16:011:0100, які розташовані в урочищі Село в с. Яблуниця Яремчанської міської ради з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Карпатського національного природного парку.

Ухвалою суду від 20 листопада 2020 року замінено первісного позивача у даній справі Міністерство екології та природних ресурсів України на його правонаступника- Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України, закрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

29 березня 2022 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 -адвокат Шургот О.В. звернулася до суду із заявою про залишення позову прокурора без розгляду. В обґрунтування даної заяви зазначено, що за змістом ст.23 Закону України «Про прокуратуру», якою визначено повноваження прокурора на представництво інтересів держави або громадянина у суді, прокурор наділений відповідними повноваженнями лише щодо двох суб`єктів права-громадянина(громадянина України,іноземця або особи без громадянства) та держави і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права. Відповідно до висновку про застосування норм права, що викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11, від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18, від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 до повноважень прокурора не належить здійснення представництва у суді державних підприємств, оскільки інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника такого підприємства. У зв`язку із цим позовні вимоги прокурора, спрямовані на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства не підлягають розгляду по суті, оскільки позовну заяву за такими вимогами фактично подано не від імені та в інтересах держави, а від імені та в інтересах державного підприємства, а прокурор не має повноважень на ведення справ в частині таких вимог. За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Карпатський НПП є державною організацією, тобто самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю, що дозволяє цьому суб`єкту самостійно здійснювати захист своїх прав та інтересів у суді. Таким чином, звертаючись до суду в інтересах Карпатського НПП, яке не є органом державної влади або іншим суб`єктом владних повноважень до компетенції якого належить захист інтересів держави, зокрема в галузі реалізації принципів регулювання земельних відносин або захисту природних ресурсів, прокурор порушив вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», що є підставою для залишення позову в цій частині без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України. Позов, поданий прокурором в інтересах Міністерства екології та природних ресурсів України поданий в порушення вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», за приписами якої прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 досліджуючи питання щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, яка полягає у тому що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, а невжиття зазначеним органом жодних заходів протягом розумного строку, після того як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави має кваліфікуватись як бездіяльність. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, що надає прокурору підстави для зверненя до суду із позовом на захист інтересів держави. Разом з тим, при зверненні до суду із вказаним позовом прокурор всупереч вимог ч.4 ст.23 Закону україни «Про прокуратуру» не направив відповідне повідомлення на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України, як компетентного органу держави, а направив таке повідомлення лише Карпатському НПП. Будь-які докази того, що прокурор в установленому законом порядку направляв відповідне повідомлення на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України у матеріалах справи відсутні та протягом всього періоду часу перебування справи на розгляді у суді представлені не були та будь-які посилання на їх існування у поданих прокурором в ході розгляду справи процесуальних заявах відсутні.

Івано-Франківська обласна прокуратура у своїх письмових запереченнях на клопотання про залишення позову без розгляду, які надійшли на адресу суду 14 квітня 2022 року, вказала, що предметом судового розгляду у даній справі є правовідносини, що виникли з приводу земель, які перебувають у державній власності в особі Міністерства екології та природних ресурсів України та в користуванні Карпатського НПП, та які відповідно до ст. 150 ЗК України відносяться до категорії особливо цінних земель. На виконання приписів ст.23 Закону україни «Про прокуратуру» прокуратурою завчасно, 18 квітня 2016 року направлено відповідне повідомлення на адресу Міністерства екології та природних ресурсів України із огляду на відсутність самостійного реагування з боку вказаного органу прийнято рішення про зверненя до суду із вказаним позовом. Вказані обставини спростовують доводи представника ОСОБА_4 щодо недотримання прокурором вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру». Безпідставними є також твердження заявника про неможливість представництва прокурором інтересів Карпатського НПП. При цьому наведені доводи ґрунтуються на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20, предметом якої були правовідносини, що виникли з приводу земельної ділянки, яка перебувала у користуванні державного лісогосподарського підприємства. Відповідно до п.п.1,2,2.1 Положення, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №99 від 31.08.2020 року Карпатський НПП є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлено особливий режим охорони, відтворення та використання. При цьому згідно ст..62 ГК України підприємств-це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської дільності. У свою чергу під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Положенням про Карпатський НПП визначено виключний перелік завдань діяльності даної установи та не передбачено здійснення нею будь-якої господарської діяльності. Таким чином, з огляу на мету створення та характер своєї діяльності, Карпатський НПП жодним чином не підпадає під поняття державного підприємства, та не є ідентичним державним лісогосподарським підприємствам, щодо яких зроблений висновок Верховного Суду, на який посилається представник третьої особи.

У судове засідання представник третьої особи ОСОБА_4 -адвокат Шургот О.В. не з`явилася, направила до суду заяву. В якій просить розгляд поданої заяви про залишення позову без розгляду проводити у її відсутності та відсутності ОСОБА_4 .

Прокурор Верешко М.І. у судовому засіданні з приводу задоволення клопотання про залишення позову без розгляду заперечив, з мотивів, наведених у письмових запереченнях на клопотання.

Представник Карпатського НПП Івасюк Г.І. у судовому засіданні вказала, що з приводу клопотання про залишення позову без розгляду покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Проаналізувавши заявлене клопотання про залишення позову без розгляду та його мотиви, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступного висновку.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 45 ЦПК України, в редакції, що була чинною на час подання позову, у цивільних справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 цього Кодексу.

Аналогічні положення викладені у статті 56 ЦПК України, у редакції, що є чинною на час розгляду справи.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18).

Тобто, під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26 червня 2019 у справі № 587/430/16-ц).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14 жовтня 2014 року, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома ст.23 Закону).

Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

У даній справі прокурор подав позов в інтересах держави в особі Міністерства екології та природних ресурсів України правонаступником якого на даний час є Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів україни та Карпатського національного природного парку.

Згідно з Положенням про Міністерство екології та природних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України № 452/2011 від 13 квітня 2011 року Міністерство екології та природних ресурсів є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, відтак Міністерство є органом державної влади, тобто суб`єктом владних повноважень, що відповідно до положень абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» надає право прокурору звертатись до суду із позовом в інтересах держави в особі зазначеного суб`єкта владних повноважень.

Обгрунтовуючи відсутність підстав для представництва прокурором інтересів Міністерства екології та природних ресурсів України представник третьої особи послалась на порушення прокурором при звернені до суду вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 досліджуючи питання щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у суді, уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18 та вказала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Таким чином у кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд - перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, прокурор посилався на те, що рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області у справі №354/191/13-ц встановлено що спірна земельна ділянка входить до складу території Карпатського НПП та відноситься до земель природно-заповідного фонду та факт її незаконного вибуття із власності держави на підставі підробленого рішення органу місцевого самоврядування.

Прокурор вказав, що порушено інтереси держави, які, зокрема, має право представляти Міністерство екології та природних ресурсів України, яке не вчиняє дій з метою захисту інтересів держави, отже, відповідно до статті 26 Закону України «Про прокуратуру», статті 45 ЦПК України, наявні правові підстави для звернення прокурора до суду з метою захисту інтересів держави.

Стаття 257 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для залишення позовної заяви, провадження за якою відкрите, без розгляду через виникнення обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

У матеріалах даної справи міститься копія долученого прокурором листа від 18 квітня 2016 року за вих. №05-168вих-16, адресованого Міністерству екології та природних ресурсів України зі змісту якого слідує, що прокурор в установленому законом порядку перед зверненням до суду із вказаним позовом повідомив Міністерство екології та природних ресурсів України як компетентний орган держави, уповноважений на здійснення функцій у сфері захисту охорони навколишнього природного середовища про виявлені порушення закону в частині незаконного відчуження земель, які входять до складу Карпатського НПП на користь фізичних осіб.

З моменту відкриття провадження у цій справі органи державної влади з приводу представництва прокурором інтересів держави не заперечували, інших позовів на захист інтересів держави у цих правовідносинах подано не було. 19 вересня 2016 року Міністерство екології та природних ресурсів України направило письмові пояснення у справі, в яких вказало, що підтримує поданий прокурором позов у повному обсязі.

Отже матеріали справи свідчать, що компетентний орган державної влади був обізнаний про виявлене порушення інтересів держави, однак не вживав жодних заходів, спрямованих на витребування спірної земельної ділянки, яка, на думку прокурора, вибула із володіння держави незаконно, за відсутності належної волі.

За таких обставин, наведені у клопотанні про залишення позову без розгляду доводи щодо порушення прокурором при зверненні до суду вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставними.

Щодо посилання на відсутність підстав для представництва прокурором у суді інтересів Карпатського НПП суд зазначає наступне.

У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц та вказала, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону, має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

У відповідності до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. До повноважень прокурора не належить здійснення представництва в суді державних підприємств. При цьому інтереси юридичної особи можуть не збігатися з інтересами її учасників (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, пункт 62)). Тому інтереси державного підприємства можуть не збігатися з інтересами держави, яка має статус засновника (вищого органу) такого підприємства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Як встановленно судом, Карпатський національний природний парк створений відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 03 червня 1980 року №376, є територією природно-заповідного фонду загально-державного значення.

Відповідно до п. п. 1.2, 1.4, 2.1 Положення «Про Карпатський національний природний парк», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України №99 від 31 серпня 2020 року Карпатський національний природний парк є бюджетною, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання, є юридичною особою, має самостійний баланс і утримується за рахунок коштів державного бюджету. Парк віднесено до сфери управління Міністерству захисту довкілля та природних ресурсів в Україні.

Парк створено з метою збереження типових природних комплексів Чорногори та Горган, організації туризму, а також проведення наукових досліджень і пропаганди знань по охороні природи.

Основними завданнями діяльності Карптського НПП є: -збереження та відтворення цінних природних та історико- культурних комплексів і об`єктів на його території, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списків; -створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів парку;-організація та здійснення науково-дослідних робіт, у тому числі з вивчення природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розроблення та впровадження наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища, відтворення окремих видів флори та фауни, відновлення порушених екосистем, управління та ефективного використання природних ресурсів, організації та проведення моніторингу ландшафтного та біологічного різноманіття; -проведення екологічної освітьно-виховної роботи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за своїм організаційно-правовим статусом Карпатський НПП є об`єктом природно-заповідного фонду, не відноситься до категорії державних підприємств, та не є самостійним суб`єктом господарювання, а метою його створення не є провадження господарської діяльності, спрямованої на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг з метою отримання доходу.

Із урахуванням наведеного суд приходить до переконання, що у задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_4 -адвоката Шургот О.В. про залишення позову без розгляду слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 56, 257, 258-261, ст.353, ст.354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 -адвоката Шургот Оксани Василівни про залишення без розгляду позову першого заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Карпатського національного природного парку до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у державну власність в особі Карпатського національного природного парку-відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає, заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала суду складена 30 травня 2022 року.

Головуючий суддя: Т. Л. Ваврійчук