Справа № 127/2008/21
Провадження 2/127/5133/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Мельник В.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Вінниці цивільну справу № 127/2008/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

27.01.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

13.12.2021 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 208).

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.01.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк».

При укладенні даного договору сторони керувались положенням ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання.

Відповідач погодився, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджено його підписом в анкеті-заяві. Відповідно до заяви відповідача, йому було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 17 000 грн.

Порядок встановлення та зміни кредитного ліміту визначено п.п. 2.1.1.2.3 договору, на підставі якого відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку.

ОСОБА_1 використав кредитні кошти, але не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання і не погасив борг, тому заборгованість відповідача перед банком становить 15 404,91 грн. (заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту).

На підставі ст.ст. 526, 629, 1050, 1054 ЦК України та відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2011 року в сумі 15 404,91 грн. та судові витрати.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Балагурак В.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначила, що позов підтримує з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно, належним чином, відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи, не надавав. У заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 висловив свою позицію з приводу позовних вимог і зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг він не підписував, не був повідомлений про застосування штрафних санкцій. Умов повернення кредиту він не знав, вважає, що відсотки нараховані неправомірно. Крім того, заявив про застосування позовної давності (а.с. 100-106).

На підставі ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.

Судом вчинені наступні процесуальні дії.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №127/2008/21 за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області (заочним) від 21.04.2021 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2011 року станом на 28.12.2020 року в сумі 16 504,91 грн. та судові витрати: судовий збір в сумі 2 270 грн.

Ухвалою суду від 06.09.2021 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.04.2021 року у справі № 127/2008/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було скасовано, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного провадження.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 21.01.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді встановлення кредитного ліміту на картку.

До АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 звернувся із анкетою-заявою про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, в якій було зазначено, що клієнт погоджується, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 14).

До кредитного договору і до позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.15) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/(а.с. 16-39).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за даним договором ОСОБА_1 було надано наступні кредитні картки із датами відкриття: 08.10.2012 року терміном дії до вересня 2016 року, 14.10.2014 року терміном дії до квітня 2018 року, 28.10.2015 року терміном дії до червня 2018 року, 14.04.2017 року терміном дії до березня 2021 року, 01.07.2019 року терміном дії до листопада 2022 року, 11.04.2019 року терміном дії до лютого 2023 року, 12.09.2019 року терміном дії до липня 2023 року (а.с. 12).

З довідки про зміну умов кредитування вбачається, що старт карткового рахунку ОСОБА_1 відбувся 08.10.2012 року. Кредитний ліміт збільшувався та зменшувався, останній раз 19.05.2020 року - до 16 645,29 грн. (а.с. 13).

Обґрунтовуючи позовні вимоги (із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, а.с. 208) позивач зазначив, що заборгованість ОСОБА_1 за договором від 21.01.2011 року № б/н становить 15 404,91 грн. Дана сума відповідає заборгованості за тілом (в т.ч. простроченим тілом) кредиту.

Вказана сума заборгованості підлягає частковому стягненню з відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 (а.с. 14) процентна ставка не зазначена, відсутні умови про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру тощо.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 15-40), як невід`ємні частини договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено також у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 висловлена позиція про те, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21.01.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом 27.01.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21.01.2011 року шляхом підписання заяви-анкети.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Згідно наданого розрахунку заборгованості, який проведений позивачем станом на 30.11.2021 року, ОСОБА_1 фактично отримав кредитні кошти в сумі 47 860,09 грн. (колонка 3 "витрати клієнтом кредитних коштів") і частково погашав заборгованість, в тому числі по процентам, в розмірі 3,5% річних (а.с. 211-215).

На погашення боргу по кредиту ОСОБА_1 вніс 40 791,54 грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості.

Погашення процентів суд вважає безпідставним через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 21.01.2011 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Тому суд вважає справедливим стягнути з ОСОБА_1 різницю між сумою фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) і сумою погашення за наданим кредитом, що становить 7 068,55 грн. (47 860,09 грн. - 40 791,54 грн. = 7 068,55 грн.), оскільки відповідач фактично використав кредитні кошти, проте обов`язку щодо повернення боргу в повному обсязі не виконав. Права позивача порушені і підлягають захисту саме в такий спосіб.

Заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки судом встановлено, що остання оплата по кредиту була здійснена 25.04.2021 року в сумі 100 грн., що свідчить про визнання боржником свого обов`язку, і була спрямована банком на погашення тіла кредиту.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, що був сплачений при зверненні до суду з позовом (а.с. 4 квитанція від 12.01.2021 року про сплату 2 270, 00 грн.) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 509, 634, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» (, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_2 , МФО 305299, 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094 м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.01.2011 року станом на 30.11.2021 року в сумі 7 068 (сім тисяч шістдесят вісім) грн. 55 коп. та судові витрати: судовий збір в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 30 травня 2022 року.

Суддя: