Справа №760/6610/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.

за участю секретаря - Скаженик Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить стягнути із останнього на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 718 877,00 грн. - суму основного боргу, 11 029,35 грн. - суму процентів за користування позикою, 36 455,93 - суму 3 % річних, 48 708,40 грн. - суму інфляційних втрат та судовий збір.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2019 позивачем передано в позику відповідачу грошові кошти у розмірі 718 877,00 грн. строком до 31.06.2019 року.

Посилається в позові на те, що дані обставини підтверджуються надаю відповідачем розпискою.

Станом на день подання позовної заяви відповідачем зобов`язання згідно розписки від 30.05.2019 виконанні не були, кошти не повернуті.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні витрати за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України до 09.03.2021 року (день підготовки вказаного позову). Просить стягнути з відповідача і суму процентів за користування позикою та сплачений судовий збір.

Враховуючи викладене вище позивач просить суд позов задовольнити.

18.03.2021 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

11.04.2021 до суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою суду від 12.04.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками направлено на адресу відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У встановлений ухвалою строк відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що 30.05.2019 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 718 877,00 грн. до 31.06.2019 року, що підтверджується копією розписки (а.с. 13).

Так, відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Таким чином, наявність боргової розписки у позикодавця та відсутність останньої у позичальника, свідчить про те, що боргові зобов`язання останнім не виконані.

За таких обставин, суд вважає, що розписка від 30.05.2019 у розумінні вимог ст. 1047 ЦК України є належним доказом у справі в підтвердження наявності боргових зобов`язань перед позивачем на суму 718 877,00 грн.

Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та суму боргу у розмірі 718 877,00 грн. у визначений у розписці строк, тобто до 31.06.2019 позивачу не повернув, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 718 877,00 грн. підлягають задоволенню.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими.

Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних та інфляційні втрати за період з 01.07.2019 по 09.03.2021, в порядку ст. 625 ЦК України.

Із розрахунку наведеного у позовній заяві вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляції втрати за період із 01.07.2019 по 09.03.2021 у розмірі 48 708,40 грн. та 3 % річних за період із 01.07.2019 по 09.03.2021 у розмірі 36 455,93 грн.

Виходячи з принципу диспозитивності, відповідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи до уваги межі заявлених вимог в цій частині позову, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 01.07.2019 по 09.03.2021 в розмірі 36 455,93 грн. та інфляції втрати за період із 01.07.2019 по 09.03.2021 у розмірі 48 708,40 грн.

Окрім цього, як вбачається із позовної заяви, позивач також просить суд стягнути на його користь суму процентів за користування позикою за період з 30.05.2019 року по 30.06.2019 року у розмірі 11 029,35 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони стягнення відсотків за користування позикою не встановлювали, строк повернення позики визначили до 31.06.2019.

Відтак у межах строку надання позики та до 31.06.2019 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги повернути усю заборгованість.

Отже, припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку надання позики, тобто із 30.05.2019 по 30.06.2019.

Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 під час розгляду справи № 444/9519/12.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача відсотків від суми позики за період із 30.05.2019 по 30.06.2019 у розмірі облікової ставки Національного банку України, що становить 11 029,35 грн.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 8 150,71 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526,530, 533, 625, 1046,1048 ЦК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за борговою розпискою по тілу позики у розмірі 718 877,00 грн., відсотки за користування позикою в розмірі 11 029,35 грн., індексу інфляції у розмірі 48 708,40 грн., 3% річних у розмірі 36 455,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 8 150,71 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 15.06.2022.

Суддя О.М. Букіна