печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року Печерський районний суд міста Києва в складі: головуючого - судді Волкової С.Я. за участю секретаря судових засідань Зінченко М.М., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Чепова М.О. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

08.09.2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, із врахуванням заяви від 23.11.2021 р. просив визнати протиправними дії Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) щодо нерозгляду у визначений законом час заявки ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1»; зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) опублікувати в Бюлетені Укрпатенту відомості про заявку ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1»; зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) провести кваліфікаційну експертизу заявки ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1». Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 18.01.2019 р. ним була подана заява до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про видачу патенту України на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», яку зареєстровано за № а201900539, 04.03.2019 р. ним сплачено збір за подачу заявки на винахід; 01.04.2019 р. було завершено проведення попередньої (формальної) експертизи заявки, 10.04.2019 р. ним було подано заяву про проведення кваліфікаційної експертизи та сплачено судовий збір, протягом 2020-2021 рр. на його телефонні дзвінки давали відповідь, що експертиза триває, а у жовтні 2020 р. дізнався про те, що у 2019 р. роботу із заявкою зупинено у зв`язку із невідповідністю заяви на проведення кваліфікаційної експертизи законодавству; 12.11.2020 р. отримав лист відповідача, в якому повідомили про необхідність подання заяви з підписами всіх винахідників та доплати збору; 19.01.2021 р. отримав чергову відписку відповідача; у липні 2021 р. на звернення до Президента України отримав відповідь Міністерства економіки України, яка за змістом нічим не відрізняється від попередньо отриманих відповідей відповідача.

Ухвалою суду від 14.09.2021 р. відкрито провадження у справі.

Відповідачем Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 30.11.2021 р. закрито підготовче провадження.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» особа, яка бажає одержати патент і має на це право, подає до установи (центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності) заявку. Правовими приписами означеної статті визначені загальні положення щодо заявки на винахід.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, ОСОБА_1 на підтвердження заявлених позовних вимог про визнання протиправними дії Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) щодо нерозгляду у визначений законом час заявки ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1»; зобов`язання Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) провести кваліфікаційну експертизу заявки ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1» у якості письмових доказів надано копії: сторінок свого паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій, листування із Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) з приводу «нестандартної ситуації, яка склалася з вини Укрпошта», із Міністерством економіки України з приводу звернення ОСОБА_1 щодо проведення Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) кваліфікаційної експертизи заявки на винахід № а201900539.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача в цій частині не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Так, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вимогами до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в позовній заяві до суду стверджує, що ним подана заява до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про видачу патенту України на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», яку зареєстровано за № а201900539, ним сплачено збір за подачу заявки на винахід; ним подано заяву про проведення кваліфікаційної експертизи та сплачено судовий збір, втім із стислого викладу змісту та підстав вимог (вступного слова) представника позивача випливає, що із заявою про видачу патенту України на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», яку зареєстровано за № а201900539, звернулися дві особи, втім позивач із особистих підстав означену особу до участі у справі не притягнув, що є порушенням конституційного права цієї особи на судових захист, оскільки вона не брала участі у справі, саме за відсутності підпису цієї особи (підпису її представника) на заяві про проведення кваліфікаційної експертизи роботу із заявкою було зупинено у зв`язку із невідповідністю заяви на проведення кваліфікаційної експертизи.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) опублікувати в Бюлетені відомості про заявку ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1», то суд звертає увагу на наступне.

Згідно частини першої статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається ЦК України та іншими законами (частина друга статті 418 ЦК України).

Згідно статті 423 ЦК України особистими немайновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на визнання людини творцем (автором, виконавцем, винахідником тощо) об`єкта права інтелектуальної власності; 2) право перешкоджати будь-якому посяганню на право інтелектуальної власності, здатну завдати шкоди честі чи репутації творця об`єкта права інтелектуальної власності; 3) інші особисті немайнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Особисті немайнові права інтелектуальної власності належать творцеві об`єкта права інтелектуальної власності.

Особисті немайнові права інтелектуальної власності не залежать від майнових прав інтелектуальної власності.

Згідно частини першої статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно абзацу 14 статті 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» патент (патент на винахід, патент на секретний винахід, патент на корисну модель, патент на секретну корисну модель) - охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і права на винахід (корисну модель).

Згідно частини четвертої статті 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», що регулює питання умов надання правової охорони, пріоритет, авторство і права на винахід та корисну модель засвідчуються патентом.

Згідно частини першої статті 459 ЦК України винахід вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим, має винахідницький рівень і придатний для промислового використання.

Суд, враховуючи викладене, оскільки подання заявки на винахід не засвідчує жодного права інтелектуальної власності на відповідний об`єкт, у даній справі ОСОБА_1 , та інша особа подали лише заявку на винахід, сплативши офіційний збір за подання заявки, вчинили дії, спрямовані на виникнення формальних правових передумов, необхідних для набуття права очікувати отримання права інтелектуальної власності на винахід, з поданням заявки на винахід вони отримали лише право на можливе набуття права інтелектуальної власності, а не саме право інтелектуальної власності на винахід, як таке, у зв`язку з чим право інтелектуальної власності на винахід у них є відсутнім і нічим не підтверджується.

За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У постанові Верховного Суду від 10.02.2021 р. у в справі № 754/5841/17 зазначено, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Суд, враховуючи, що винахід як такий є відсутнім, що ОСОБА_1 та інша особа здійснюють лише спробу набути право інтелектуальної власності на винахід, вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) опублікувати в Бюлетені відомості про заявку ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1»є необґрунтованою, не є належним способом захисту та не відповідає чинному законодавству, оскільки неможливо без здійснення державної реєстрації винаходу, який ще не визнаний придатним для набуття справа інтелектуальної власності, здійснити публікацію в Бюлетені відомостей про державну реєстрацію цього винаходу; набуття права на винахід здійснюється шляхом державної реєстрації такого права, яке проводить Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент), що являється втручанням в дискреційні повноваження останнього.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) опублікувати в Бюлетені відомості про заявку ОСОБА_1 № а201900539 на винахід «ІНФОРМАЦІЯ_1»є формою втручання в дискреційні повноваження, а тому підлягають відхиленню.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2019 р. у справі № 537/1304/18-ц перебирання на себе органом судової влади некомпетентних повноважень не є ефективним способом захисту прав учасника процесу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) (01601, м. Київ, вул. Глазунова, 1, ).

Повне судове рішення складено 27.01.2022 р.

Суддя Волкова С.Я.