Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2144/22
Провадження № 2/711/1567/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2022 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Покоєвича Андрія Олексійовича, звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Однак, для категорії справ про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можлива альтернативна підсудність, що зокрема, вбачається з частини дванадцятої статті 28 ЦПК України, відповідно до якої, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивачка ОСОБА_1 посилається саме на ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем виконання оспорюваного виконавчого напису.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що є місцем виконання виконавчого документу, а саме, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Тобто, положеннями вказаної статті визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Отже, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Відповідну правову позицію щодо визначення підсудності розгляду справ за правилами ч. 12. ст. 28 ЦПК України з врахуванням положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» висловив Верховний Суд (постанова від 29.10.2020 по справі N 263/14171/19, від 31.03.2021 року у справі № 380/7750/20), вказуючи додатково на те, що місце виконання судового рішення (місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання) та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем є відмінними правовими категоріями та можуть не співпадати.

З матеріалів позову вбачається, що, відповідно до копії паспорту позивачки ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 , виданого Звенигородським РС УДМС України в Черкаській області 30.12.2014 року, з 30.06.2021 року, місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та будь-які належні і допустимі докази того, що місцем виконання оскаржуваного виконавчого напису є саме в м. Черкаси, що давало б боржнику (позивачці ОСОБА_1 ) можливість скористатись її правом для звернення саме до Придніпровського районного суду м. Черкаси, передбаченим ч. 12 ст. 28 ЦПК України, останньою суду не надані. Місцем знаходження відповідача є м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 13, офіс 524.

Як зазначено вище, поняття «місце знаходження приватного виконавця» не є тотожним до поняття «місце виконання виконавчого напису».

Відтак, враховуючи норми ЦПК України, а також те, що ані позивачка, ані відповідач не знаходяться на території м. Черкаси, місцем виконання виконавчого напису не є місто Черкаси, суддею не встановлено жодних обставин, які б давали можливість розгляду даної справи саме Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Разом з тим, з огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачка зверталася до суду за правилами альтернативної підсудності, передбаченої ч. 12 ст. 28 ЦПК України, тому з метою дотримання гарантій прав особи на судовий захист, вважаю, що дана позовна заява має бути передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області, тобто за місцем виконання виконавчого напису (за місцем проживання позивачки - боржника).

Крім того, таке рішення суду повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини висловив міркування у пункті 24 про те, що як було встановлено фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, відповідність вимозі «суд встановлений законом» передбачає існування та дотримання таких передумов: законодавча основа створення та функціонування суду; діяльність суду на підставі та відповідно до норм закону; реалізація судом визначених законом повноважень у спосіб, передбачений законом, тобто з дотриманням процесуальних правил.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Пунктом 1 частиною 1статтею 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, суддя вважає, що дана позовна заява не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, а повинна бути передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 27, 28, 175, 185 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя,

у х в а л и л а:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню передати за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області (21100, м. Вінниця, вул. Грушевського, 17).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 27.05.2022 року.

Суддя Придніпровського

районного суду м. Черкаси: В.М. Скляренко