Справа № 697/312/21
Провадження № 4-с/697/1/2022
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря с/з Васянович Ю.В.

скаржника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Ковдій І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Любові Олександрівни, заінтересована особа: Міністерство юстиції України у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , скаржник) зі скаргою на рішення та дії державного виконавця, скасування постанови про закриття виконавчого провадження.

В обґрунтування поданої скарги, ОСОБА_1 зазначає про те, що 04.11.2021 Канівським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист по справі № 697/312/21 від 07.10.2021 про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 5 266,20 грн.

08.11.2021 скаржником направлено на адресу Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заяву про примусове виконання рішення та виконавчий лист № 697/312/21 від 07.10.2021.

З огляду на заяву про примусове виконання рішення вбачається, що скаржником зазначено реквізити для перерахування стягнутих за виконавчим документом коштів, а саме: реквізити відділу ДВС з призначенням платежу аліменти на утримання дітей, виконавче провадження № 65702708, отримувач ОСОБА_2 , платник ОСОБА_1 . Також, зі змісту заяви вбачається, що скаржник звернув увагу начальника суб`єкта оскарження на відсутність відкритих рахунків в АТ «Ідея Банк» у останнього.

18.11.2021, досліджуючи пошукову систему автоматизованої системи виконавчого провадження, скаржник довідався про відкриття виконавчого провадження. В порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4 постанови про відкриття виконавчого провадження № 67535341 від 18.11.2021 постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу скаржника не направлялася.

08.12.2021 скаржник зателефонував до суб`єкта оскарження, внаслідок чого довідався, що державним виконавцем за даним виконавчим провадженням є ОСОБА_3 , яка повідомила, що скаржнику потрібно надати державному виконавцеві реквізити банківського рахунку належні саме стягувачеві, а саме виконавче провадження, в разі відсутності оскарження боржником виконавчого документа до суду, буде примусово виконане до кінця грудня 2021 року.

08.12.2021 на електронну адресу суб`єкта оскарження скаржником направлено заяву з зазначенням банківських реквізитів.

25.12.2021, досліджуючи пошукову систему АСВП, скаржник довідався, що виконавче провадження завершено.

Зателефонувавши до державного виконавця Грабовенської Л.О., остання повідомила скаржникові, що виконавче провадження завершено на підставі меморіального ордеру наданого АТ «Ідея Банк» про добровільне виконання судового рішення.

З огляду на меморіальний ордер № 9100896 від 25.10.2021 вбачається наступне: платник ОСОБА_1 , кредит №Z02.19743.0050730; отримувач ОСОБА_1 ; банк платника АТ «Ідея Банк» (м. Львів); банк отримувача АТ «Ідея Банк» (м. Львів); призначення платежу «повернення коштів зг рішення апеляційного суду від 07.10.2021».

Тобто, як зазначає скаржник, з кредитного рахунку, відкриття якого з боржником не погоджувалося, на підставі кредитного договору, який з боржником не укладався, надав доручення боржникові списати кошти в сумі 5 266,20 грн. з одного рахунку скаржника, перерахувавши кошти в сумі 5 266,20 грн. на інший рахунок скаржника.

З огляду на постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2021 вбачається, що підставою для завершення виконавчих дій є виконання боржником виконавчого документу до відкриття виконавчого провадження за меморіальним ордером № 9100896 від 25.10.2021.

Вважаючи незаконною та такою, що підлягає скасуванню постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Л.О. від 15.12.2021 про закінчення виконавчого провадження № 67535341, ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав повністю та просив вимоги поданої скарги задовольнити.

Представник Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься клопотання, яке надійшло до суду засобами електронного зв`язку про розгляд справи за поданою скаргою без участі представника відділу за наданими до суду документами (т.2 а.с.216). Крім цього, на виконання вимог ухвали суду від 26.01.2022 в частині витребування належним чином завірених матеріалів виконавчого провадження № 67535341 (т.2 а.с.160), державним виконавцем на адресу суду також направлене письмове заперечення на скаргу ОСОБА_1 (т.2 а.с.163-164, 217-218), а також копії матеріалів виконавчого провадження № 67535341 (т.2 а.с.165-190, 219-246).

Представник Міністерства юстиції України Ковдій І.І., яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, щодо вимог скарги ОСОБА_1 заперечила повністю у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Просила відмовити у задоволенні поданої скарги ОСОБА_1 . Крім цього, на адресу суду направила письмові пояснення щодо скарги (т.3 а.с.1-7).

Представник АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги неодноразово повідомлявся належним чином (т.2 а.с.192, 199, 206, т.3 а.с.21). Жодних пояснень, заперечень щодо поданої скарги ОСОБА_1 не подавав.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання та які брали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне.

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, визнання кредитного договору недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину, визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 07.10.2021 скасовано рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними п. 1.4, п. 6.1 щодо плати за обслуговування кредитного договору № Z02.19743.005073021 від 28.03.2019 та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано недійсним пункт 1.4 та п. 6.1 в частині плати за обслуговування кредитного договору № Z02.19743.005073021 від 28.03.2019, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

Стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 5 266,20 грн., що були сплачені та зараховані банком на виконання недійсного пункту 1.4 та пункту 6.1 (обслуговування кредиту) договору щодо обслуговування кредиту банком.

В решті рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 31.05.2021 залишено без змін (т.2 а.с.95-108).

20.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про видачу виконавчого листа (т.2 а.с.112).

04.11.2021 ОСОБА_1 отримано виконавчий лист, про що на заяві міститься його підпис із зазначенням дати отримання виконавчого листа (т.2 а.с.112).

08.11.2021 скаржником направлено на адресу Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) заяву про примусове виконання рішення та виконавчий лист № 697/312/21 від 07.10.2021 (т.2 а.с.184-185, 189, 190).

18.11.2021 головним державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 67535341) на підставі виконавчого листа № 697/312/21, виданого Канівським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 коштів на виконання недійсного пункту договору щодо обслуговування кредиту в сумі 5266,20 грн. (т.2 а.с.182-183).

Крім цього, 18.11.2021 головним державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (т.2 а.с.180-181).

Також, 18.11.2021 головним державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. винесено постанову про стягнення виконавчого збору (т.2 а.с.177).

Разом з цим, 18.11.2021 головним державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. Крім коштів що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 6061,82 грн. (т.2 а.с.174-175).

15.12.2021 головним державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 67535341). Підставою винесення вказаної постанови є те, що боржником виконавчий документ виконано до відкриття виконавчого провадження про що надано меморіальний ордер № 9100896 від 25.10.2021 (т.2 а.с.165-166, 170).

Однак, скаржник зазначає, що державним виконавцем Грабовенською Л.О. не вчинено жодних дій для перевірки достовірності відомостей меморіального ордеру № 9100896 від 25.10.2021, перевірки факту отримання скаржником коштів на підставі виконавчого документа, у зв`язку з чим, звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи в частині поданої скарги ОСОБА_1 , суд виходить з наступних мотивів.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

За приписами статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у Цивільному процесуальному Кодексі України (далі ЦПК України), інших процесуальних кодексах, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, п. 7 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 18 ЦПК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п.3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

На підставі аналізу ст.ст. 3, 8, ч. 1, 2 ст. 55, ст. 129, ч.ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України "Про виконавче провадження" передбачені порядок та підстави оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом .

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Стаття 451 ЦПК України визначає, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правом на звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення мають сторони виконавчого провадження у разі порушення такими рішеннями, діями чи бездіяльністю їхніх особистих прав.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а виконавці при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судом встановлено, що 08.11.2021 (отримано відділом 16.11.2021) ОСОБА_1 звернувся до Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив оригінал виконавчого листа Канівського міськрайонного суду Черкаської області у справі № 697/312/21 від 07.10.2021, копії паспорта та РНОКПП (т.2 а.с.184-190). Зокрема, в поданій заяві скаржник просив стягнуті кошти перерахувати за реквізитами: Державна казначейська служба України, відділ ДВС; ; МФО 820172; рахунок: 0700599; призначення платежу: аліменти на утримання дітей, виконавче провадження № 65702708, отримувач ОСОБА_2 , платник ОСОБА_1 .

Крім цього, у поданій заяві про відкриття виконавчого провадження скаржник звернув увагу на те, що стягувач не має відкритих рахунків в АТ «Ідея Банк», відтак, зазначення боржником про сплату коштів на виконання рішення суду на будь-який інший рахунок, відмінний від вказаного в заяві про примусове виконання не буде свідченням добровільного виконання рішення суду боржником.

18.11.2021 на підставі виконавчого листа № 697/312/21, виданого 04.11.2021 Канівським міськрайонним судом Черкаської області, постановою головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. відкрите виконавче провадження № 67535341 (т.2 а.с.182-183).

15.12.2021 головним державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 67535341) у зв`язку з надходженням від боржника заяви АТ «Ідея Банк» про повну дострокову сплату заборгованості (т.2 а.с.169) разом із меморіальним ордером № 9100896 від 25.10.2021 (т.2 а.с.170).

Як вбачається з меморіального ордеру АТ «Ідея Банк» № 9100896 від 25.10.2021, боржником виплачені кошти у сумі 5 266,20 грн. на наступні реквізити: платник ОСОБА_1 , кредит №Z02.19743.0050730; отримувач ОСОБА_1 ; банк платника АТ «Ідея Банк» (м. Львів); банк отримувача АТ «Ідея Банк» (м. Львів); призначення платежу «повернення коштів зг рішення апеляційного суду від 07.10.2021, тобто рахунки відмінні від зазначених ОСОБА_1 у заяві про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.185).

Крім цього, як вбачається з меморіального ордеру, боржником списано кошти в сумі 5 266,20 грн. з одного рахунку скаржника, перерахувавши їх на інший рахунок скаржника, оскільки як платником, так і отримувачем коштів є ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, встановлено, що у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника, достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого п. 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно ст. 47 вказаного Закону, грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

В постанові про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2021 зазначалось, що державним виконавцем виконавче провадження № 67535341 закінчене у зв`язку з повним та фактичним виконанням судового рішення (т.2 а.с.165-166).

Втім, кошти на рахунок стягувача, зазначений у заяві про відкриття виконавчого провадження, не перераховані. До того ж, кошти первісно мали перераховуватись на відповідний рахунок органу ДВС, як визначено положеннями ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, рішення суду, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження № 67535341, фактично не виконане, а тому постанова головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Любові Олександрівни від 15.12.2021 щодо закінчення виконавчого провадження № 67535341 є неправомірною та підлягає скасуванню.

Згідно з ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Що стосується доводів представника Міністерства юстиції України про пропуск скаржником строку для звернення до суду зі скаргою, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною другою статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених п.п. 1-4 ч. 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Жодних належних та допустимих доказів про направлення скаржнику чи отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження або про його закінчення, до суду не надано. Як зазначено скаржником, за допомогою месенджера Вайбер, державним виконавцем Галицького ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенською Л.О. направлено скаржникові фотокопії матеріалів виконавчого провадження, дослідивши які скаржник мав можливість довідатись про порушене право, а тому суд вважає наведені обставини поважними та вважає що строк звернення до суду із даною скаргою, підлягає поновленню.

Отже, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Л.О., заінтересована особа: Міністерство юстиції України, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 447, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Любові Олександрівни, заінтересована особа: Міністерство юстиції України задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Любові Олександрівни від 15.12.2021 про закінчення виконавчого провадження № 67535341.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 21.06.2022.

Головуючий Б . К . Скирда