Дата документу 04.02.2022 Справа № 336/4595/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/4595/21Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І. Повний текст рішення складено 08.10.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/427/22Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 30.09.1989 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 . У 2017 році відповідач пішла з родини, залишивши позивача із сином. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2018 року у справі № 336/7503/17 шлюб між ними було розірвано. Дитина проживає з позивачем та знаходиться повністю на його утриманні. ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Дацюк О.І. (а.с. 16).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 20-21) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2021 року (а.с. 28-30) позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 червня 2021 року до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 35-36) просила рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 40).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито (а.с. 51), дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 52).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 60-62).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення …судді …в інших справах …. Не може бути підставою для відводу. Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача ОСОБА_2 у цій справі, керувався ст.ст. 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України та виходив із такого.

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 30.09.1989 року уклали шлюб (а.с. 4). Після укладення шлюбу ОСОБА_4 змінив прізвище на « ОСОБА_5 », що також підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові від 11.04.1995 року (а.с. 5).

Згідно зі свідоцтвом про народження, батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 7).

14.08.2020 року між законним представником пацієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_2 та дільничним лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» укладено декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу (а.с. 11).

01.09.2020 року комісією відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР складено акт обстеження умов проживання (а.с. 10), з якого встановлено, що в кв. АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком створені належні умови для життя та виховання неповнолітнього сина.

Розпорядженням від 25.09.2020 року голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району (а.с. 9), ОСОБА_1 визначені способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: щотижня у суботу з 10.00 години до 16.00 години з правом відвідування розважальних дитячих закладів, секції дзюдо, місця проживання матері, ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 за попередньою домовленістю сторін, враховуючи стан здоров`я дитини.

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19), за вказаною адресою зареєстрована мати дитини ОСОБА_1 (а.с. 18), позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 з 30.11.2017 року по теперішній час (а.с. 14).

Позивачем також долучено відомості з ЄДРЮО (а.с. 12), відповідно до якого, ОСОБА_1 з 21.08.1997 року зареєстрована як фізична особа-підприємець за видами діяльності: 47.11, 68.20, 85.51.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вказує ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Наведеними доказами підтверджується те, що на час розгляду справи, дитина проживає разом з батьком без реєстрації місця проживання та окремо від матері, розпорядженням районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району встановлені способи участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , отже, неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні.

Оскільки відповідач не скористалась своїм правом надання заперечень з приводу підстав для стягнення та розміру аліментів, дослідженими доказами встановлені підстави для отримання батьком дитини аліментів, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, а.с. 6), є єдиною (неповнолітньою) дитиною працездатного відповідача ОСОБА_1 , яка отримує дохід, інших утриманців відповідач не має.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В силу вимог СК України обов`язком, а не правом відповідача, як матері, яка у тому числі проживає окремо від дитини (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), є утримання вказаної дитини відповідачем до досягнення останнім повноліття.

Визначений судом розмір аліментів з відповідача на користь позивача на утримання цієї неповнолітньої дитини у цій справі є таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, та не порушує прав відповідача.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

У цій справі відсутні належні, допустимі докази того, що місце проживання неповнолітньої дитини станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції 08 жовтня 2021 року було визначено із матір`ю.

Оскільки, як встановлено апеляційним судом на виконання вимог ст. ст. 12 ч. 5, 81 ч. 7 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача:

- ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року в іншій цивільній справі ЄУН 336/4027/20 (витяг з Єдиного державного реєстру судових рішень, а.с. 56-59) було дійсно відкрито загальне позовне провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, та Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, однак рішення по вказаній справі судом першої інстанції на час розгляду цієї справи судом першої інстанції ще не було ухвалено, останнє не ухвалено також і станом на час апеляційного перегляду цієї справи апеляційним судом. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому, позивач ОСОБА_2 , як батько цієї дитини, з яким мешкає остання, має право на отримання з відповідача ОСОБА_1 , як матері, коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду у цій справі, якщо остання ухиляється від їх надання у добровільному порядку.

Належні, допустимі докази протилежного (розписка позивача про отримання від відповідача аліментів на утримання аліментів на дитину, квитанції відповідача про перерахування позивачу аліментів на дитину тощо) у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України судом першої інстанції вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що в разі зміни фактичного місця проживання дитини за згодою сторін з матір`ю чи визначення у подальшому місця проживання дитини разом із матір`ю за рішенням суду в іншій справі тощо, ОСОБА_1 , як мати дитини, буде не позбавлена права у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи вирішувати питання про припинення стягнення з неї аліментів за оскаржуваним рішенням суду у цій справі тощо.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 04.02.2022 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.