Справа № 309/2645/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: судді Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А.,Собослоя Г.Г.

за участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021року у складі судді Орос Я.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Гелеван Сергій Іванович про розірвання договорів купівлі - продажу, -

встановив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Гелеван Сергій Іванович про розірвання договору купівлі- продажу.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 в 2018 році укладено ряд договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 17 вересня 2018 року попередній договір в якому сторони зобов`язуються в строк обумовлений п.6.1. цього Договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - офісних приміщень та гуртожиток для працюючих будівлі №6,загальною площею131,2 метрів квадратних, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 08., посвідчений приватним нотаріусом Гелеван С.І.;

17 вересня 2018 року договір купівлі-продажу майна, нежитлового-приміщення буфету-магазину продовольчих товарів АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -08, за ціною 186266,00 гривень, посвідчений приватним нотаріусом Гелеван С.І.;

17 вересня 2018 року договір купівлі-продажу майна, нежитлового приміщення буфету-магазину продовольчих товарів № 54 в будівлі № 6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -08, за ціною 220798,00гривень, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 ;

28 грудня 2018 року договір купівлі-продажу майна, нежитлової будівлі - офісних приміщень та гуртожитку для працюючих в будівлі № 6, загальною площею 131,2 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-08, за ціною 277053,00 гривень посвідчений приватним нотаріусом Гелеван С.І.;

За вказаними договорами купівлі-продажу позивач ОСОБА_1 зобов`язана передати нерухоме майно, а відповідач ОСОБА_2 зобов`язався перерахувати на розрахунковий рахунок кошти відповідно до постанови НБУ від 06 червня 2013 року за придбання нерухомого майна. Позивач у повному обсязі виконала свої зобов`язання за вказаним договором, а саме здійснила передачу об`єкту нерухомого майна шляхом передачі ключів від об`єктів та технічної документації.

Відповідач ОСОБА_2 запевнив позивача, що кошти відповідачем сплачені до підписання вище зазначеного договору у відповідності до вимог Постанови Правління НБУ № 210 від 06 червня 2013 року, однак жодних коштів на рахунок позивача не надходили, та на день подання позову відповідачем умови договору не виконані.

Позивач підписав договір до того, як відповідач мав перерахувати кошти за нерухоме майно у зв`язку з тим, що вони мали родинні зв`язки з відповідачем і відповідач переконував, що вони, як колишнє подружжя, вирішать дані питання в позасудовому порядку.

Відповідач не збирається перераховувати кошти за нерухоме майно, що і підтверджується вимогою надісланою позивачем відповідачу про те, щоб відповідач перерахував кошти відповідно до договору купівлі-продажу, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення. Жодного реагування відповідача на перерахування коштів за договорами купівлі-продажу не має.

З врахуванням наведеного позивач просив суд розірвати договори купівлі- продажу від 17 вересня 2018 року та 28 грудня 2018 р.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявлених вимог, не дав їм належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Апелянт ОСОБА_4 , її представник ОСОБА_5 жодного разу в судові засідання не з`явилися, надсилали суду письмові клопотання про відкладення розгляду справи, які судом були задоволені.

З приводу неявки в судове засідання апелянта та його представника, слід зазначити наступне.

Згідно з ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито у липні 2021 року, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі і через неявку апелянта та його представника, апеляційний суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка апелянта та його представника спрямована на затягування і перешкоджання розгляду справи, суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням процесуальними правами.

За вказаних обставин, суд вважає, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, розглянути справу у відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

З такими висновками погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 17 вересня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено попередній договір, згідно якого сторони зобов`язуються в строк обумовлений п.6.1. цього Договору, але не пізніше 01.03.2019року, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - офісних приміщень та гуртожиток для працюючих будівлі №6,загальною площею131,2 метрів квадратних, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 08, який посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 4761 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелеван С.І.;

17 вересня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майна, який посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4756 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелеван С.І., згідно якого ОСОБА_1 (продавець) передала, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв та сплатив обумовлену суму за нежитлове приміщення буфету-магазину продовольчих товарів АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -08,

Згідно з п.2.1 вказаного договору продаж нежитлового приміщення вчинено за 186266,00 гривень, які сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Сторони стверджують, що розрахунок проведений з дотриманням вимог Постанови Правління НБУ №210 від 06 червня 2013 року. Значена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його вчинення не підлягає.

Відповідно до п.3.1 даного договору передача приміщення здійснена продавцем покупцеві до підписання цього договору купівлі - продажу, шляхом передачі ключів від приміщення.

17 вересня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майна, який посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4755 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелеван С.І., згідно якого ОСОБА_1 (продавець) передала, а ОСОБА_2 (покупець) прийняв та сплатив обумовлену суму за нежитлове приміщення - приміщення буфету-магазину продовольчих товарів № 54 в будівлі № 6, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -08,

Згідно з п.2.1 вказаного договору продаж нежитлового приміщення вчинено за 220798,00гривень, які сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Сторони стверджують, що розрахунок проведений з дотриманням вимог Постанови Правління НБУ №210 від 06 червня 2013 року. Значена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його вчинення не підлягає.

Відповідно до п.3.1 даного договору передача приміщення здійснена продавцем покупцеві до підписання цього договору купівлі - продажу, шляхом передачі ключів від приміщення.

28 грудня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майна, який посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 4755 приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Гелеван С.І., згідно якого ОСОБА_1 (продавець) передала, а ОСОБА_2 (покупець) прийнявта сплатив обумовлену суму за нежитлову будівлю - офісні приміщення та гуртожиток для працюючих в будівлі № 6, загальною площею 131,2 метрів квадратних, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-08,

Згідно з п.2.1 вказаного договору продаж нежитлового приміщення вчинено за 220798,00гривень, які сплачені покупцем продавцю до підписання цього договору. Сторони стверджують, що розрахунок проведений з дотриманням вимог Постанови Правління НБУ №210 від 06 червня 2013 року. Значена ціна відповідає волевиявленню учасників цього правочину, є остаточною і змінам після його вчинення не підлягає.

Відповідно до п.3.1 даного договору передача приміщення здійснена продавцем покупцеві до підписання цього договору купівлі - продажу, шляхом передачі ключів від приміщення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Суд першої інстанції правильно встановив, що сторонами в договорах купівлі-продажу визначено ціну нерухомо мого майна, яке є предметом договору та зазначено, що кошти за нерухоме майно сплачені покупцем продавцю до підписання цих договорів, а також вказано, що передача майна здійснена продавцем покупцеві до підписання договорів купівлі - продажу шляхом передачі ключів від приміщень. Дані договори підписані обома сторонами договору, чим стверджено, що позивачка отримала від відповідача кошти за майно та передала відповідачу майно, і за відповідачем здійснено державну реєстрацію права власності на майно.

Закон України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який регулює роботу нотаріусів України, не містять положень, які зобов`язували б нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна та підтвердження сторонами договору факту здійснення між ними розрахунків за договором, витребовувати у сторін договору підтверджуючі фінансові документи про здійснення між ними розрахунків (в готівковій чи безготівковій формі).

Більше того, навіть у випадку встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі або порушення встановленої законодавством заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не є підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались.

Суд першої інстанції також правильно не взяв до уваги посилання позивача щодо введення її в оману відповідачем, оскільки недійсність правочину з підстав обману і недійсність правочину з підстав недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, є окремими підставами визнання недійсним правочину, а не його розірвання.

Окрім того в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2020 року у справі № 916/667/18 (провадження № 12-145гс19) Верховний Суд дійшов висновку, що «…покупці отримали товар, але, як стверджує позивачка, не здійснили оплати. За таких умов підлягає застосуванню частина третьої статті 692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості розірвання договору в судовому порядку. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способу захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів.

Натомість такий спосіб захисту, як розірвання договору, що вже частково виконаний з боку продавця, який передав товар, і покупця, який прийняв товар, не відповідає суті порушення договору, що полягає в несплаті грошових коштів. Така несплата (повна або часткова) може бути наслідком не навмисного порушення договору з боку покупця (який бажає збагатитися за рахунок затримки оплати), а добросовісної помилки покупця, наприклад, через існування розбіжностей між сторонами щодо суми, належної до сплати, щодо взаємних розрахунків між сторонами (зокрема, як у цій справі).

Крім того, такий спосіб захисту, як розірвання договору, може бути використаний продавцем не з метою відновлення його права на одержання грошових коштів, а з метою невиправданого збагачення, якщо, наприклад, ринкова ціна на продане майно збільшилася, в тому числі завдяки його поліпшенню покупцем. Такі несправедливі наслідки можуть настати через невідповідність зазначеного способу захисту суті порушення права».

Заявивши вимогу про розірвання договору купівлі-продажу позивачка ОСОБА_1 обрала також і неналежний спосіб захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та правомірно відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях, висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 червня 2022 року.

Головуючий :

Судді: