Справа № 715/2129/22
Провадження № 2/715/443/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Майщук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 . До його смерті вона певний період проживала в його господарстві, доглядала його. По факту смерті приймала безпосередню участь у організації поховання та відповідних звичаєвих обрядах. В цей же час у будинку батька вона знайшла і взяла заповіт від батька на неї та на брата - ОСОБА_4 та оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку, в якому і проживали батьки за життя. Вказані документи вона взяла, оскільки на це була прижиттєва воля батька. Її братові - ОСОБА_2 було про це відомо. Після похорону батька вона виїхала на постійне місце проживання за межі села Тарашани на тривалий час. У серпні 2021 року вона перебувала проїздом у м. Чернівці та виявила бажання приїхати в село Тарашани, однак, коли вона зайшла на подвір`я господарства до неї вийшов чоловік її племінниці - ОСОБА_5 і в образливій формі, агресивно почав виштовхувати її на дорогу. Одночасно він повідомив її про те, що все майно вже давно оформлено на його тестя (її брата) - ОСОБА_2 і вона не має жодного права там перебувати, чи претендувати на якусь частку.

В подальшому вона почала виясняти по різних установах яким чином було оформлено спадкові права ОСОБА_2 . Після звернення до Глибоцького районного суду Чернівецької області вона отримала копію оскаржуваного рішення та окремих матеріалів справи. Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області було задоволено позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_4 . Вважаючи, що судове рішення не є законним та обґрунтованим, вона звернулась з апеляційною скаргою до Чернівецького апеляційного суду. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року її апеляційна скарга була задоволена, а оскаржуване рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області скасоване повністю. На вказану постанову суду була подана касаційна скарга до Верховного Суду. Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року скасовано рішення Глибоцького районного суду та постанову Чернівецького апеляційного суду у цій справі. При цьому Верховний Суд ухвалив нове рішення, яким визнав за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 . Вказане спадкове майно складається з житлового будинку - літ. «А» загальною площею 55,0 кв.м., в тому числі житловою площею 17,4 кв.м., прибудови - літ. «А1», літньої кухні - літ. «Б», убиральні - літ. «В», сараїв - літ. «Г», «Д», «Е», гаража - літ. «Є», фундаментів - літ. «Ж», «З», колодязя - №1, воріт - №2,3, огорожі - №4.

Просить суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності на цілу частку домогосподарства АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нерухомого майна, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 55,0 кв.м., в тому числі житловою площею 17,4 кв.м., прибудови літ. «А1», літньої кухні літ. «Б», убиральні літ. «В», сараїв літ. літ. «Г», «Д», «Е», гаражу літ. «Є», фундаментів літ. літ. «Ж», «З», колодязя №1, воріт № 2-3, огорожі №4.

08 вересня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат - Мар`ян І.С. направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю та безпідставністю.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, проте представником подано до суду заяву, в якій представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, просить справу розглядати без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат - Мар`ян І.С. направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Дослідивши вказане клопотання, суд зазначає, що ОСОБА_2 та його представник адвокат - Мар`ян І.С. виклали свою позицію відносно обставин справи у відзиві, який був направлений на адресу суду 08 вересня 2022 року. В подальшому представник відповідача адвокат - Мар`ян І.С. направляв до суду клопотання про перенесення розгляду справи 09 вересня 2022 року, 03 листопада 2022 року та 23 листопада 2022 року. Суд вважає, що клопотання представника відповідача адвоката - Мар`яна І.С. направлене на затягування розгляду справи, оскільки ним була викладена його позиція у відзиві на позовну заяву, та вважає можливим провести судове засідання у відсутності відповідача та його представника.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, жодних клопотань до суду не направляла.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив наступні факти та існуючі між сторонами правовідносини, а також визначив наступні правові норми, що їх регулюють.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається із змісту ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть.

Згідно з довідкою від 27 квітня 2017 року № 519, виданою Тарашанською сільською радою в управління спадковим майном, у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини вступив син померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , адже у листопаді 1993 року він розпорядився речами померлого.

Постановою приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Черкаської області Тимофтій Л.М. від 29 серпня 2017 року № 886/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючих документів, які підтверджували б належність спадкодавцю права власності на нерухоме майно. Нотаріус зазначив, що також спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 .

Із заповіту від 20 липня 1993 року відомо, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів усе своє майно дочці і сину - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2001 року не проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 20 серпня 2021 року № 1223.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області було задоволено позов ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_4 . Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 грудня 2021 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена, а оскаржуване рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області скасоване повністю. Постановою Верховного Суду від 8 червня 2022 року скасовано рішення Глибоцького районного суду та постанову Чернівецького апеляційного суду у цій справі. При цьому Верховний Суд ухвалив нове рішення, яким визнав за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за заповітом, а саме на 1/2 частину будинковолодіння АДРЕСА_1 . Вказане судове рішення має преюдиціальне значення при розгляді цієї справи.

Згідно договору дарування житлового будинку від 20 листопада 2021 року, зареєстровано в реєстрі за №623, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

Спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася у липні 1993 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), а тому положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Тобто спірне нерухоме майно стало належати спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності, ОСОБА_2 не вказував про існування заповіту після смерті батька ОСОБА_4 та не додав його до позовної заяви. При цьому позивач посилався на те, що він є сином померлого ОСОБА_4 і один вступив в управління спадковим майном.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_4 20 липня 1993 року склав заповіт, згідно з яким він на випадок своєї смерті заповів усе своє майно дочці і сину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках. З огляду на наявність чинного заповіту ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить право власності на спірний житловий будинок в рівних частинах, тобто по 1/2 кожному.

Також встановлено, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 у передбачений законодавством шестимісячний строк не зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

ОСОБА_1 на підтвердження обставин вступу її в управління спадковим майном додала копії правовстановлюючих документів на спадковий будинок та копію заповіту, зазначивши при цьому про наявність у неї оригіналів цих документів. Також додала довідку Тарашанської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 20 серпня 2021 року за № 1223, у якій зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але з 2001 року не проживає за цією адресою.

У зв`язку суд вважає, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела, на час смерті ОСОБА_4 , що вона проживала, була зареєстрована в спірному господарстві та вступила в управління спадковим майном, оскільки має оригінали правовстановлюючих документів на спірний будинок та оригінал заповіту. Таким чином, вступивши в управління спадковим майном, ОСОБА_1 отримала право на 1/2 частину спадкового майна, яке є предметом спору у цій справі.

Аналогічні обставини та позиція викладена у постанові Верхового Суду від 08 червня 2022 року у справі №715/2172/17, провадження №61-1563св22, що мають преюдиціальне значення при розгляді цієї справи.

Також судом встановлено, що під час розгляду даної справи (12 листопада 2021 року) ОСОБА_2 подарував спірний житловий будинок своїй доньці ОСОБА_3 , тому факт звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заяво про оформлення права власності на спадкове майно не відновить її порушенні права, і в цьому випадку відсутність відмови нотаріуса не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Інші доводи, зазначені у відзиві не спростовують зроблених судом висновків. Більш того, витребувати із чужого володіння можна лише індивідуально визначену річ, а не частку такого нерухомого майна.

Зазначене узгоджується із змістом Постанови Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1168цс15, Постанов Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 556/1231/18, від 18 жовтня 2020 року у справі 310/2647/17-ц та від 30 вересня 2020 року у справі № 447/880/15-ц.

При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3-13,19,76-81,89,206,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 частину нерухомого майна, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 55,0 кв.м., в тому числі житловою площею 17,4 кв.м., прибудови літ. «А1», літньої кухні літ. «Б», убиральні літ. «В», сараїв літ. літ. «Г», «Д», «Е», гаражу літ. «Є», фундаментів літ. літ. «Ж», «З», колодязя №1, воріт № 2-3, огорожі №4.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 листопада 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецької апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: