П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Готра Т.Ю., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Жганич К.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року у справі № 308/10373/20 (Головуючий: Малюк В.М.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2020 року АТ КБ «Приват Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 06.04.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 07 вересня 2020 року має заборгованість у розмірі 13 621,01 грн., яка складається з: 9610,64 грн. - заборгованість за тілом кредита; 9610,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 4010,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «Приват Банк» просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.04.2012 року у розмірі 13621,01 грн., а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року, позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.04.2012 року у розмірі 9610,64 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2102,00 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, АТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування рішення в частині відмовлених позовних вимог як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального і матеріального права, так як суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг, і з даними документами ознайомився та згоден, а також відповідач зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приват Банку.

23 квітня 2019 року позичальник підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому викладено змінені умови кредитування, в тому числі вказана відсоткова ставка, яка нараховується на прострочений кредит в розмірі 84 % річних. Згідно розрахунку заборгованості відсоткову ставку 84% річних нараховано на прострочені зобов`язання за період з 01.11.2019 по 01.04.2020 на загальну суму 4 010,37 грн.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Сторони по справі у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, представник АТ КБ «Приват банк» Дурдинець Р.Ю. була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка підписана нею у попередньому судовому засіданні та довідка про доставку смс повідомлення. ОСОБА_1 на неодноразові виклики та повідомлення до суду апеляційної інстанції не з`являлася жодного разу, судова повістка про виклик в суд на 31 січня 2022 року на 09.00 к.ч. повернулася до суду у зв`язку з відсутністю адресата. Дані обставини у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджають розгляду справи у її відсутності.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 06.04.2012 року відповідно до якої отримала кредит в розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому було збільшено до 9 000,00 грн.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

До кредитного договору позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, банк виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит, проте, відповідач кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 07.09.2020 року становить 13621,01 грн., і яка складається з наступного: 9610,64 грн. - заборгованість за тілом кредита; в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредита; 9610,64 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4010,37 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦПК; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У Анкеті - заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку від 06.04.2012 року підписаної ОСОБА_1 , процентна ставка не зазначена, і у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, надав суду Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», «30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови, проте дана Довідка ОСОБА_1 не підписана. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

У даній справі договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту й Умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що створюється з усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У апеляційній скарзі позивач посилається на те, що 23 квітня 2019 року позичальник підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому викладено змінені умови кредитування, в тому числі вказана відсоткова ставка, яка нараховується на прострочений кредит в розмірі 84 % річних. Проте із Паспорту споживчого кредиту вбачається, що датою надання інформації є 23.04.2019 року і ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 08.05.2019 року, тобто така була дійсною протягом 15-ти днів.

Зважаючи на це, у банка не було підстав для нарахування відсоткової ставки 84% річних за період з 01.11.2019 по 01.04.2020 року.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приват Банк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та їх погодження зі споживачем.

Такий висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності неможливе покладання на слабшу сторону договору-споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст постанови складено - 31 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: