Провадження №2/756/7873/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(Заочне)

06 червня 2022 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарі - Демченко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.03.20113 року № 865 є одноосібним власником квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що на даний час у квартирі окрім неї зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року. Позивач зазначає, що проживала з ОСОБА_2 в належній її квартирі. При цьому сімейне життя у них не склалося.

На даний час своєї реєстрацією відповідач створює позивачу перешкоди у розпорядженні майном, у зв`язку із цим, позивач просить про задоволення позовних вимог.

Позивач надала суду заяву у якій просила розглядати справу за її відсутності, вказувала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме під розписку про отримання копій позовної заяви та повідомлення про дату судового засідання, також повісткою про виклик до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності відповідача.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.03.20113 року № 865, ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок укладання шлюбу, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року розірвано.

Таким чином, розірвання шлюбу і як наслідок припинення сімейний відносин між сторонами по справі є обставиною, яка підпадає під дію ч. 1 ст. 406 ЦК України, оскільки відповідач був зареєстрований в квартирі у зв`язку із укладанням шлюбу з позивачем, як член сім`ї власника майна, при цьому вказана обставина припинилася, то як наслідок, припиняється і сам сервітут.

Окрім того, розірвання шлюбу між сторонами має істотне значення, оскільки сторони по справі перестали бути членами сім`ї, а від так дані правовідносини одночасно підпадають під дію ч. 2 ст. 406 ЦК України.

За ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Таким чином, на думку суду, право користування ОСОБА_2 житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього житла.

З огляду на зазначене, беручи до уваги те, що відповідач не є родичем позивача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, тобто визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263- 265, 273, 354 ЦПК України, ст. 3 СК України, ст. 41 Конституції України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою - задовольнити.

Визнання ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя А.В. Шевчук