КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7006/21 Головуючий у суді І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 22-з/824/21/2022 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 лютого 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжити такі заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити ОСОБА_1 наближатись на відстань 300 метрів до садового будинку АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, земельної ділянки площею 0,0777 га з кадастровим номером :03:038:0058 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованої за цією ж адресою, та квартири АДРЕСА_2 ; заборонити чинити перешкоди у користуванні цими об`єктами нерухомого майна (здачі в оренду); заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборонити вести з нею листування, телефонні переговори, sms- та іншу переписку шляхом стільникового зв`язку або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити використовувати та розповсюджувати її особисті дані (фото, відео, телефонні контакти); заборонити використовувати, розповсюджувати та надсилати до ПрАТ «МАУ» особисті дані про ОСОБА_2 та її речі і документи; заборонити звертатись до ПрАТ «МАУ» з метою психологічного та економічного тиску з будь-яких приводів, що її стосуються; заборонити утримувати собаку породи «Фила бразилейро», іншу собаку бійцівської породи, рушниці «Remington 870» та «Benelli M4 Super 90», а також револьвер «RG88» в садовому будинку АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області та в квартирі АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути до вказаного садового будинку її речі та документи, що були протиправно надіслані ним до ПрАТ «МАУ».

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжито до нього заходи тимчасового обмеження його прав у виді: заборони ОСОБА_1 чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні садовим будинком АДРЕСА_1 на території Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області та земельною ділянкою площею 0,0777 га з кадастровим номером :03:038:0058 з цільовим призначенням для ведення садівництва, розташованою за цією адресою;заборони ОСОБА_1 спілкуватись з ОСОБА_2 , вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку. У задоволенні заяви в частині інших вимог відмовлено. Визначено, що рішення суду в частині видачі обмежувального припису підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, заявник через представника - адвоката Гайдая Р.П. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про видачу обмежувального припису задовольнити у повному обсязі, крім вимог, що стосуються ПрАТ «МАУ».

У відзиві на апеляційну скаргу представник заінтересованої особи - адвокат Арутюнова А.О. просила апеляційну скаргу задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року - без змін.

В цей же день - 13 грудня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Арутюнова А.О. подала до апеляційного суду заяву щодо попереднього (орієнтовного)розрахунку суми судових витрат на суму 10 000 грн, які заінтересована особа поніс та які очікує понести у зв`язку з переглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, та заяву в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України про намір стягнути із заявника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Також 13 грудня 2021 року представник заінтересованої особи звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

На обґрунтування заяви зазначила, що у даній справі, яка була переглянута апеляційним судом, заявлений розмір судових витрат на правову допомогу підтверджений належними та допустимими доказами, а саме: договором про надання правової допомоги; додатковою угодою до вказаного договору; актом приймання-передачі наданих послуг, згідно якого вартість виконаних адвокатом робіт в обсязі, зазначеному у цьому акті, в суді апеляційної інстанціїскладає 10 000 грн. Зазначена сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у апеляційному суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Заінтересована особа та його представники: адвокати Арутюнова А.О. і Козачук О.С. в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, подали клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без їх участі, вимоги заяви підтримуються у повному обсязі.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Гайдай Р.П. також в судове засідання не з`явилися, про розгляд заяви повідомлялися належним чином, про причини неявки до апеляційного суду не повідомили і заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення не направили.

У відповідності до вимог частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників на підставі наявних у справі доказів,

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи та заявлені вимоги, колегія суддів вважає, що у прийнятті додаткового рішення слід відмовити з таких підстав.

Згідно з вимогами статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, із резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України, встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Судом встановлено, що у червні 2021 року ОСОБА_2 через представника - адвоката Гайдая Р.П. звернулася безпосередньо до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року про часткове задоволення її заяви про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу, який є першим процесуальним документом (заявою) заінтересованої особи по суті спору на стадії апеляційного провадження, представник ОСОБА_1 - адвокат Арутюнова А.О. питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції не порушувала, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи не навела.

13 грудня 2021 року, до початку судового засідання в суді апеляційної інстанції,адвокат Арутюнова А.О. подала через відділ прийому громадян Київського апеляційного суду (канцелярію) заяву щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на суму 10 000 грн, які заінтересована особа поніс та які очікує понести у зв`язку з переглядом даної справи в суді апеляційної інстанції, та заяву в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України про намір стягнути із заявника витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року - без змін.

Після закінчення судового засідання 13 грудня 2021 року, в якому представник заінтересованої особи- адвокат Арутюнова А.О. брала участь, вона звернулася із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 5076-VI від 5 липня 2012 року «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 цього Закону № 5076-VIпередбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина друга статті 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову (правничу) допомогу, а саме не надано, зокрема, договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх вимог про стягнення із заявника на користь заінтересованої особи судовихвитрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, представником ОСОБА_1 - адвокатом Арутюновою А.О. було надано належним чином засвідчені копії: договору про надання правової допомоги від 3 серпня 2020 року; додаткової угоди від 1 листопада 2021 року до договору про надання правової допомоги від 3 серпня 2020 року; акту приймання-передачі наданих послуг від 13 грудня 2021 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2823 від 25 червня 2019 року та оригінали ордерів серії ПТ № 208989 від 27 жовтня 2021 року і серії ПТ № 208970 від 1 листопада 2021 року про надання правової допомоги у Київському апеляційному суді.

Відповідно до пункту 4.1. договору про надання правової допомоги від 3 серпня 2020 року гонорар здійснюється за домовленістю сторін.

Внесення змін і доповнень у договір вчиняється сторонами шляхом підписання договору про зміни в такій самій формі, що і цей договір. Всі зміни до договору є невід`ємними його частинами (пункт 7.3).

Згідно із пунктами 1, 2 додаткової угоди від 1 листопада 2021 року до договору про надання правової допомоги від 3 серпня 2020 року сторони прийшли до згоди, що адвокат в межах надання послуг в рамках виконання обов`язків, взятих на себе згідно договору від 3 серпня 2020 року, зобов`язується здійснити супроводження судової справи № 753/7006/21 (заявник ОСОБА_2 , зацікавлена особа - ОСОБА_1 ) в Київському апеляційному суді в зв`язку з поданням представником заявника ОСОБА_2 апеляційної скарги на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 травня 2021 року по справі № 753/7006/21.

За домовленістю сторін ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання здійснити оплату на користь адвоката за здійснення ним супроводження (представлення та захист інтересів) судової справи № 753/7006/21 в Київському апеляційному суді фіксованого розміру гонорару в сумі 10 000 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) на протязі 20-ти календарних днів з дати підписання акту прийняття-передачі наданих послуг.

Установлено, що акт приймання-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною договору про надання правової допомоги від 3 серпня 2020 року, був підписаний адвокатом Арутюновою А.О. та заінтересованою особою ОСОБА_1 13 грудня 2021 року.

Проте, станом на день розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, а також протягом п`яти днів після ухвалення апеляційним судом основного судового рішення від13 грудня 2021 року ОСОБА_1 та його представником - адвокатом Арутюновою А.О. не надано доказів оплати наданих послуг (виконаних робіт) з правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, а саме відповідний платіжний документпро сплату 10 000 грн адвокату, яка здійснює адвокатську діяльність індивідуально і є самозайнятою особою.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Колегія суддів зауважує, що у цьому конкретному випадку належними доказами, які підтверджують та обґрунтовують реальний розмір витрат на правничу допомогу, крім тих, які подані представником заінтересованої особи, є докази, які доводять сплату стороною договору як фізичною особою відповідної суми коштів адвокату, оскільки це виплаває із умов самого договору про надання правової допомоги.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 та його представником - адвокатом Арутюновою А.О. не доведено понесення витрат за надання професійної правничої допомоги по даній справі у розмірі 10 000 грн в суді апеляційної інстанції, які могли бути стягнуті із заявника на його користь з огляду на залишення апеляційної скарги без задоволення.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат на правову допомогу колегія суддів також враховує положення частин першої, другої статті 134 ЦПК України, згідно яких разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, аналіз частини другої статті 134 ЦПК Українисвідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 викладено висновок щодо застосування положень частини другої статті 124 Господарського процесуального кодексу України, які є тотожними за змістом частині другої статті 134 ЦПК України, та вказано, що «з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат».

Крім того, до подібних висновків щодо застосування положень частин першої-другої статті 134 ЦПК України дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 551/1136/17 та у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.

У даному випадку виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України цілком залежало від дій та волі представника заінтересованої особи, втім разом із відзивом на апеляційну скаргу попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в апеляційному суду подано не було.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Вищевикладене в сукупності дає підстави вважати, що стороною заінтересованої особи у справі не доведено фактичне понесення ним витрат за надання правової допомоги у розмірі 10 000 грн в суді апеляційної інстанції відповідно до умов укладеного договору та не дотримано належне виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України та частини восьмої статті 141 ЦПК України, що є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 , подана його представником - адвокатом Арутюновою А.О., про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а тому правові підстави для прийняття додаткової постанови згідно вимог статей 246, 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 246, 270, 368, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній