Провадження № 22-ц/801/215/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2022 рокуСправа № 127/20310/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Михайленко А.В.,

учасники справи:

заявник: Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович,

стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»,

боржник: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2021 року, постановлену у складі судді Короля О.П., в залі суду,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. перебуває виконавче провадження №64563111 з примусового виконання виконавчого листа №127/20310/14-ц від 25.11.2014 Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованості у розмірі 33 173,17 доларів США.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2019 №127/20310/14- ц замінено стягувача у виконавчому провадженні ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Станом на 25.08.2021 ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання перед стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста». З моменту відкриття провадження боржник намагається уникнути виконання зобов`язання з погашення заборгованості та затягує виконання судового рішення.

Боржник жодного разу не з`являвся до виконавця, не брав участь у виконавчому провадженні через представників, на рахунок приватного виконавця не надходили кошти для погашення боргу, на адресу не надсилалися пропозиції із погашенням боргу перед стягувачем за рахунок належного боржникові рухомого чи нерухомого майна.

Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник періодично перетинає державний кордон України.

Таким чином, боржник на даний час вчиняє всілякі дії (бездіяльність), спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок (частково або повністю) він може.

Виконавець, в свою чергу, проводить всі необхідні дії для примусового виконання рішення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2021 року в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань, відомостей про його обізнаність з відкритим виконавчим провадженням та строком добровільного виконання, матеріали справи не містять.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ТОВ "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" посилаючись на її незаконність та необгрунтованість подано апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою подання приватного виконавця задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на запит виконавця Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надана відповідь про те, що ОСОБА_1 регулярно перетинає державний кордон України. Законні вимоги приватного виконавця боржник фактично ігнорує, ухиляється від виконання рішення суду. Наявність в особи невиконаних зобов`язань є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Скаржник наголошує, що боржник обізнаний про відкриття виконавчого провадження, наявність заборгованості за невиконаним рішенням суду. Приватним виконавцем вчинені усі можливі заходи, спрямовані на виконання судового рішення.

Також в апеляційній скарзі зазначено, що існує ймовірність невиконання рішення суду взагалі у разі неповернення боржника до України.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала та надала відповідні пояснення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором у сумі 33 396,99 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 437 971,87 гривні. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у дохід держави 3 654,00 гривні судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 липня 2019 року при виконанні заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 жовтня 2014 року замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

При примусовому виконанні вказаного вище рішення суду накладено арешт на все майно боржника та направлено запити у відповідні інстанції з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, доходів боржника.

За вказаним виконавчим провадженням 17.02.2021 винесено постанову про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника.

Згідно з відповіддю ДФС України інформація щодо джерел отримання доходів боржником в ДРФО відсутня, останній немає відкритих рахунків.

З відповіді УПФУ в м. Вінниці встановлено, що боржник перебуває на обліку як пенсіонер (постанову про звернення стягнення на пенсію надіслано Головному управлінню ПФУ у Вінницькій області до виконання).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, встановлено, що боржнику належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіддю МВС України відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

З відповіді ДП «Український інститут інтелектуальної власності» слідує, що об`єктів промислової власності, що належать боржнику, не виявлено.

Згідно з повідомленням Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України боржник періодично перетинає державний кордон України.

Відповідно до статті 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Пунктом 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не виходячи лише з наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, приватний виконавець посилався лише на ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Проте, до матеріалів подання приватним виконавцем не додано доказів того, що боржник ОСОБА_1 вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, чи того, що боржник безпідставно не з`являється на виклики державного виконавця та умисно ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Отже, колегія суддів вважає, що приватним виконавцем не доведено факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання за судовим рішенням.

Натомість, згідно матеріалів долучених приватним виконавцем до подання, з ОСОБА_1 здійснюються відрахування з його доходів, які він отримує у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, та доказів, які б свідчили про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення - виконавцем суду не надано.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу боржником зазначено, що він отримує пенсію, з якої на виконання рішення суду утримують 20 відсотків його доходу, що не може свідчити про ухилення від виконання рішення суду.

Також ОСОБА_1 у відзиві зазначив, що він є інвалідом IІ групи та за кордон змушений виїжджати для лікування по соціальній програмі для реабілітації, а тому обмеження його права на виїзд за кордон позбавить останнього можливості отримати лікування і погіршить стан його здоров`я.

На підтвердження зазначеного вище, боржником ОСОБА_1 надано наступні документи: пенсійне посвідчення серії НОМЕР_1 , довідку №354 від 21.01.2021, виписки з медичної карти стаціонарного хворого №8551, №7341 КНП «ВОКПЛ ім. Акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», інформаційну картку Лікувально - реабілітаційного відділу Самостійного публічного закладу медичної опіки в м. Кемпно та інформаційну картку Відділу неврологічної реабілітації у м. Сицув Шпиталю у м. Сицув -Повітового об`єднання шпиталів.

Доводи апеляційної скарги щодо ймовірності невиконання рішення суду взагалі у разі неповернення боржника до України, є безпідставними, оскільки не підтверджені будь - якими доказами.

Твердження скаржника про повне ухилення боржника від сплати заборгованості також судом не приймаються до уваги, оскільки згідно матеріалів долучених приватним виконавцем до подання, з ОСОБА_1 здійснюються відрахування з його доходів, які він отримує у ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи подання, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, обґрунтовано зробив висновок про відсутність належних доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук