ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/40/22 Номер провадження 22-ц/814/1439/22Головуючий у 1-й інстанції Куст Н.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» на ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року за заявою Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» про забезпечення позову Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» до ОСОБА_1 , третя особа: Кегичівська селищна рада Харківської області, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Кегичівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року перебуває цивільна справа за позовом Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд просить витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :03:000:344 та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:344 та повернути в користування СФГ «Анастасія».

Разом з позовною заявою позивачем була подана заява про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно земельну ділянку кадастровий номер :03:000:344 та земельну ділянку кадастровий номер :03:000:344, що знаходиться за межами населеного пункту села Павлівка Кегичівського району Харківської області, а також заборонити вчиняти певні дії, а саме: заборонити в особі будь-яких органів, посадових осіб, працівників та представників та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продаж, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотекою тощо) зазначеного нерухомого майна - земельної ділянки; вчиняти будь-які дії щодо передачі в користування (оренду, суборенду, тощо) зазначеного нерухомого майна; заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму, тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони, відчуження, тощо) щодо зазначеного нерухомого майна.

Заявник зазначає, якщо буде вжито заходи забезпечення, а саме накладання заборони вчиняти дії, щодо передачі спірного майна в користування (оренду, суборенду, тощо), буде гарантією виконання у випадку задоволення даного позову, та не буде призводити до наступних порушень прав СФГ «Анастасія».

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року у задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,, просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановивши нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити. Вважає, що існує реальна загроза існування перешкод для виконання рішення суду, у випадку задоволення позову.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява СФГ «Анастасія», в якій представник, посилаючись на введення воєнного стану в Україні, просив суд провести розгляд справи без участі скаржника.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між сторонами існує спір з приводу об`єкта нерухомості, яким є земельна ділянка визначена Державним актом на право постійного користування землею серії ХР-15-00-000283 виданого на ім`я ОСОБА_2 , розміром 49,59 га, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, розташована на території Павлівської сільської ради, яка згідно з наказів ГУ Держгеокадастру була розділена на 25 земельних ділянок та надана у власність фізичним особам. Ці земельні ділянки наразі об`єднані в дві за кадастровими №:03:000:343, №:03:000:344, що знаходяться у приватній власності у ОСОБА_1 , згідно інформації ДЗК про право власності та речові права на земельну ділянку.

Предметом спору є витребування у ОСОБА_1 вищевказані земельні ділянки та повернення в користування в СФГ «Анастасія».

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що застосування забезпечення позову за відсутності наданих позивачем доказів про можливість продажу чи передачі в оренду спірної земельної ділянки, за відсутності співмірності та належного обґрунтування підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, є обмеженням, що не відповідає вимогам закону за наявності яких воно допускається та є доцільним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

У відповідності до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист,або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача,за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому за вимогами частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9

від 22 грудня 2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 6 цієї постанови роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляються необґрунтованими.

Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що вказана заява не містить обґрунтованих підстав існування загрози невиконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги, що вказаний висновок суду спростовується витягами з ЄРДР, постановою Східного апеляційного господарського сулу від 16 жовтня 2020 року, рішенням Господарського суду Харківської області від 06 квітня 2021 року, свідоцтвом юридичної особи, ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 20 липня 2020 року, розпорядженням суду від 23 грудня 2021 року, довідкою Павлівської сільської ради від 15 лютого 2017 року - є безпідставними. Так, скаржником не навдено жодного обґрунтування яким чином зазначені документи підтверджують загрозу невиконання рішення суду відповідачем, у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для її скасування колегією суддів не встановлено

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Анастасія» залишити без задоволення.

Ухвалу Кегичівського районного суду Харківської області від 08 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л. І. Пилипчук

О. В. Чумак