Справа № 350/520/22
Номер провадження 2/350/296/2022
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2022 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
головуючого судді Бейка А.М.
секретаря Маєвської С.П.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, суд -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просив визнати за ним право власності на придбане за договором купівлі-продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 11,4 кв.м. та 9,5 кв.м., два навіси, які розташовані по АДРЕСА_1 .
У зв`язку з необхідністю впорядкування земельної ділянки на якій знаходиться належне йому майно, шляхом розробки технічної документації з присвоєнням кадастрового номера та отримання її в оренду з правом подальшого викупу, а також сплати орендної плати за землю і податку на нерухоме майно, він звертався до Дубівської сільської ради яка є правонаступником Цінівської сільської ради щодо надання йому земельної ділянки в оренду. Проте йому було роз`яснено, що процедура передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться належне йому нерухоме майно буде вирішуватись при наявності у нього документа власності на дане майно, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
За таких обставин, із-за відсутності документа власності, позивач не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю у зв`язку із цим звернувся до суду та просить визнати за ним право власності на зазначене вище нерухоме майно.
У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, направив до суду заяву в якій просив дану справу розглядати у його відсутності, позов підтримав повністю, просив про задоволення позову.
У підготовче судове засідання відповідачка ОСОБА_2 також не прибула, направила до суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі, щодо задоволення позову не заперечила.
Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Згідно з вимогами ч.4 ст.206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.
Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч.4 ст.200 ЦПК України).
Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання нею позову та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст.247 ч.2 ЦПК України). Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ч.3 ст.211 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як передбачено ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права.
Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до положень ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як визначено ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається його вручення набувачеві. До передавання майна прирівнюється вручення товарно-розпорядчого документа на майно.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно договору №15-1, 15.10.2013 року купив у ОСОБА_2 нежитлове приміщення з двома навісами (а.с. 13).
Піднавіси, які належать ОСОБА_1 знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №143, виданої Дубівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області 05.04.2021 року (а.с. 14).
Згідно попереднього договору №27 від 01.01.2020 року, позивачу ОСОБА_1 Цінівською сільською радою передано в тимчасову оренду земельну ділянку площею 0,22 га для обслуговування належних ОСОБА_1 нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).
Також позивачем до позовної заяви додано копію технічного паспорта на виробничий будинок з господарськими (допоміжними будівлями та спорудами), з якого вбачається що замовником технічної інвентаризації є позивач ОСОБА_1 (а.с. 9-11).
Аналізуючи надані позивачем письмові докази у їх сукупності судом встановлено, що позивач купив у відповідачки нежитлові приміщення з двома навісами однак не може зареєструвати право власності та отримати правовстановлюючі документи, а тому право власності на вищевказане нерухоме майно за ним необхідно визнати за рішенням суду.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1-4, 200, 206, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на придбане за договором купівлі-продажу нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 11,4 кв.м. та 9,5 кв.м., два навіси, які розташовані по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя А.М. Бейко