Справа №443/623/21
Провадження №2/443/49/22
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2022 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Миньо М.М. подав до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики, укладеним 27.11.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у розмірі 7 200,00 дол. США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який діяв на момент подачі позовної заяви, складає еквівалент 201 528,00 грн, а також проценти за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 295,30 дол. США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який діяв на момент подачі позовної заяви, складає еквівалент 8 265,48 грн., а разом 7 495,30 дол. США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який діяв на момент подачі позовної заяви, складає еквівалент 209 793,45 грн та судові витрати по справі.

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки. 26.03.2018 шлюб між ними розірвано суду. 27.11.2017 між відповідачем та батьком позивачки ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти (позику) у сумі 7 200,00 доларів США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який діяв на момент отримання позики (27 листопада 2017 року), складав еквівалент 194 040,00 грн. Зазначену суму відповідач позичив строком на два роки та зобов`язався повернути ОСОБА_3 у повному обсязі до 26.11.2019. Відповідачем було складено та видано ОСОБА_3 розписку, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Крім цього відповідачем, ОСОБА_2 зазначено, що якщо повернення ним суми позики буде відбуватись в гривні, вказана сума позики, що підлягає поверненню, повинна дорівнювати еквіваленту 7 200,00 доларів США за курсом продажу, який буде встановлено Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» на момент повернення позики. Отримані від батька позивачки кошти відповідач використовував для своїх особистих потреб. До часу розірвання шлюбу про факт отримання відповідачем грошових коштів (позики) від батька позивачки позивачка не знала, оскільки разом з відповідачем не проживала. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею померлого батька ОСОБА_3 і нею прийнято спадщину за померлим, тому їй належить право вимоги на кошти (позику), отримані 27.11.2017 відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_3 . Станом на звернення до суду кошти ОСОБА_2 не повернуто. 27.02.2021 позивачкою було направлено відповідачу претензію з вимогою протягом 15 днів з дати отримання зазначеної розписки повернути їй кошти, проте відповідачем не вжито жодних заходів щодо врегулювання спору в досудовому порядку. Станом на день подання заяви розмір заборгованості становить 7 200,00 дол. США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України», який діє на момент подачі позовної заяви (09.04.2021), складає еквівалент 201 528,00 грн, а також проценти за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 295,30 дол. США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» складає еквівалент 8 265,48 грн, а разом 7 495,30 дол. США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який діє на момент подачі позовної заяви, складає еквівалент 209 793,45 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.39-42), в обґрунтування якого покликаючись не те, що лист-претензію він не отримував, так як лист був направлений не за адресою його реєстрації та проживання. Позивачка після розірвання шлюбу перебувала у неприязних відносинах зі своїми батьками з 03.07.2018 по 16.04.2019, а фактично і до самої смерті батька 27.05.2019, що вбачається із винесеного обмежувального припису, яким задоволено заяву позивачки до ОСОБА_3 терміном на 2 місяці про заборону наближатися до місця проживання та навчання позивачки, розшукувати та спілкуватися з нею, вести листування та спілкування. Вищенаведене свідчить про те, що у позивачки відсутня нормальна комунікація з батьками, в тому числі щодо будь-яких фінансових питань та зобов`язань. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність грошового зобов`язання між позивачем та ним. Надані позивачкою докази є неналежними та допустимими.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, суду пояснила, що розписка відповідачем про отримання ним від її батька коштів (позики) складена у двох екземплярах, а саме: у друкованому і рукописнову вигляді з метою не уникнення відповідачем відповідальності. Про наявність розписки вона дізналася від батька після розірвання шлюбу. Доказів повернення відповідачем позики суду не надано.

Представник позивачки позов підтримав повністю, суду зазначив, що скерування боржнику претензії щодо повернення позики не є обов`язковою. Розписки підтверджують факт надання коштів. Доказів повернення позичених грошових коштів відповідач не надав. Неспілкування позивачки з батьком не спростовує аргументів відповідача та не підтверджує неотримання ним грошових коштів у позику.

Відповідач позов не визнав повністю, проти задоволення позовних вимог заперечив, покликаючись на викладені у відзиві мотиви, суду пояснив, що батько позивачки не звертався до нього з претензіями та вимогами про повернення коштів, що підтверджує ненадання йому коштів. Також відсутнє судове рішення про стягнення з нього відповідних грошових коштів. Між ним та батьком позивачки були відсутні будь-які грошові зобов`язання, оскільки гроші він не брав.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Представником позивачки подано заяву про врахування позиції сторони позивачки щодо поданої відповідачем заяви проти розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.61), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.64), клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, підтримання позовних вимог (а.с.99), клопотання про підтримання клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, у разі неявки відповідача встановити причини неявки відповідача з врахуванням рекомендацій ради суддів України (а.с.103) .

Відповідачем подано заяву проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.35-36), заяву про незаперечення проти відкладення розгляду справи (а.с.65), клопотання про витребування доказів судом (а.с.74), клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.93-94).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 25.05.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.58-59).

Ухвалою підготовчого засідання від 17.08.2021 відкладено підготовче засідання (а.с.66).

Ухвалою підготовчого засідання від 22.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.78).

Ухвалою судового засідання від 12.04.2022 відкладено розгляд справи (а.с.100)

Ухвалою судового засідання від 27.05.2022 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.104).

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.07.2019 (а.с.10).

Відповідно до розписок від 27.11.2017, складених у друкованому та рукописному вигляді, зміст яких є ідентичним, ОСОБА_2 позичив (отримав у позику) в ОСОБА_3 грошові кошти (позику) в сумі 7 200,00 доларів США, що за курсом продажу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», який діяв на момент отримання позики (27.11.2017) складає еквівалент 194 040,00 грн. Зазначену суму позики він позичив на 2 роки та зобов`язується повернути ОСОБА_3 у повному обсязі в термін до 26.11.2019. У випадку якщо повернення ним суми позики буде відбуватися у гривні, вказана сума, що підлягатиме поверненню, повинна дорівнювати еквіваленту 7 200,00 доларів США за курсом продажу, який буде встановлено Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» на момент повернення позики. Підписанням цієї розписки він підтверджує факт отримання 27.11.2017 від ОСОБА_3 зазначеної вище суми позики (а.с.16, 17, 84, 85).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26.03.2018 шлюб між сторонами розірвано (а.с.13-14).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Коломия Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2019 (а.с.11).

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 07.06.2019 у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружині змінено на « ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07.06.2019 (а.с.9).

Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу від 05.02.2020, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 (а.с.15).

ОСОБА_1 27.02.2021 надіслано претензію ОСОБА_2 , якою запропоновано ОСОБА_2 протягом 15 днів з дати отриманої розписки повернути їй у відповідності до умов позики позичені кошти, скерувавши їх на картковий рахунок. Попереджено ОСОБА_2 , що у випадку, якщо грошове зобов`язання не буде виконане протягом вказаного терміну, буде вирішене питання в судовому порядку, в тому числі стягнувши пеню, штрафні санкції, а також інші платежі у відповідності до положень ЦК України, оскільки строк виконання зобов`язання (26.11.2019) пропущено, що підтверджується службовим чеком, листом описом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання ОСОБА_1 02.03.2021 (а.с.21, 22, 23, 71-73).

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 09.04.2021 сума заборгованості становить 7 200 доларів США, 3% річних - 295,30 доларів США. Загальна сума заборгованості - 7 495,30 доларів США (7 200 доларів США + 295,30 доларів США). Еквівалент у гривнях - 201 528,00 грн + 8 265,45 грн = 209 793,45 грн (а.с.20).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_2 ) взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем ( ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 ) за договором позики та неповернення позичальником у визначений цим договором термін суми позики.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За змістом статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (абзац 2 частини 1 статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва (пункт 2 частини 1 статті 512 ЦК України).

За змістом статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з приписами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормою статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Відповідно до приписів статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до вимог статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що згідно з розписками від 27.11.2017, складеними у друкованому та рукописному вигляді, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 грошові кошти в іноземній валюті - 7 200,00 доларів США та зобов`язався повернути ці кошти до 26.11.2019.

У визначений сторонами граничний термін виконання боргового зобов`язання сума позики ОСОБА_2 не повернута.

ОСОБА_1 є єдиним правонаступником (спадкоємцем) прав та обов`язків ОСОБА_3

ОСОБА_1 нараховно ОСОБА_2 заборгованість у сумі 7 495,30 доларів США, яка складається з суми позики 7 200,00 доларів США та 3% процентів річних у сумі 295,30 доларів США.

Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на наявність у відповідача невиконаного у встановлений термін у повному обсязі боргового зобов`язання, яке підтверджується наявними у неї оригіналами розписок.

Водночас, відповідач, аргументуючи необґрунтованість поданого позову, покликається на відсутність у нього боргового зобов`язання та відсутність доказів на підтвердження цієї обставини.

Надаючи оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи розписки, суд зазначає, що такі укладені у двох виглядах - друкованому та рукописному і за своїм змістом є ідентичними. У цих розписках чітко визначені її сторони - позикодавець та позичальник, предмет - позика грошових коштів, сума грошових коштів та їх грошова одиниця - 7 200,00 доларів США, порядок повернення позики, а також строк, на який надається позика та термін, до якого ця сума позики повинна бути повернута. Відтак, суд доходить переконання, що справжньою природною розписок є саме отримання позики - грошових коштів на умовах поворотності, строковості та безоплатності правочину.

Позивачкою надано суду оригінал розписок, що дає підстави суду дійти висновку про невиконання позичальником ОСОБА_2 взятого на себе зобов`язання перед позикодавцем ОСОБА_3 .

Фактичних даних, які б спростовували наведені вище висновки суду або породжували обґрунтовані сумніви у достовірності наданих суду доказів на підтвердження викладених у позові обставин, судом не здобуто.

Суд критично оцінює аргументи відповідача, оскільки такі повністю спростовуються дослідженими судом наявними у справі доказами. Більше того, суд зауважує, що відповідач не був позбавлений можливості заявляти клопотання в процесі розгляду справи судом, зокрема про призначення у справі відповідної експертизи з метою спростування факту складання і підписання ним відповідних розписок, однак цього не зробив.

Відсутність претензій позикодавця ОСОБА_3 до позичальника ОСОБА_2 з приводу повернення суми позики жодним чином не свідчить про відсутність між ними боргового зобов`язання, оскільки наявність такого зобов`язання повністю підтверджуються наявними у позивачки оригіналами розписок, правомірність і дійсність яких відповідачем не спростована.

Щодо валюти позики суд зазначає, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц).

З огляду на викладене, укладення зазначеного договору позики у іноземній валюті (доларах США) не суперечить чинному законодавству і повернути отриману позику позичальник зобов`язаний саме у тій валюті, у якій її отримав.

Щодо аргументів позивачки про стягнення з відповідача трьох процентів річних, суд зауважує, що статтею 625 ЦК України передбачено право вимоги кредитора у боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок повністю відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, зробленого у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини 2 статті 625 ЦК України, а тому аргументи позивачки щодо застосування до відповідача цієї норми як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання є обґрунтованими.

Надаючи оцінку розрахунку позивачки щодо трьох процентів річних, суд доходить переконання, що такий проведений у визначеному порядку із застосуванням вірної формули, а тому сумнівів у своїй правильності не викликає.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 загальну суму заборгованості 7 495,30 доларів США.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України сплачений позивачкою судовий збір у сумі 2 097,93 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у повному обсязі.

На підставі статей 509, 526, 545, 598, 599, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України , суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрвоане місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про стягнення коштів за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 27.11.2017 у сумі 7 495 (сім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) доларів США, 30 центів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2 097 (дві тисячі дев`яносто сім) грн 93 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення - 06 червня 2022 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів