ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

02 червня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11154/21
Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/419/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Державна казначейська служба України,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності та невиконання судового рішення,

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 13 грудня 2021 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України, в якому просив:

- визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року поза межами розумного строку невиконання судового рішення, призвело до моральної шкоди у розмірі 70 000 грн;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 70 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.

У мотивування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У 2020 році кадровим органом військової частини НОМЕР_1 сформовано та направлено на адресу Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Чернігові ради відомості розподілу виплат на отримання вказаної допомоги позивачу. Однак, позивачу було частково виплачено таку допомогу, що зумовило подальше звернення з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який суд задовольнив у повному обсязі. Указує на те, що тривалим невиконанням рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року (справа № 620/4851/20) йому завдано моральної шкоди в розмірі 70 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, приниження честі та гідності.

Рішенням від 13 грудня 2021 року Новозаводський районний суд м. Чернігова задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнув з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 1 200 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовив. У задоволенні позову в іншій частині відмовив. Стягнув з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_1 1 200 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення з Департаменту на користь держави судових витрат з оплати судового збору у розмірі 908 грн, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради виконало добровільно ще до відкриття виконавчого провадження. ОСОБА_1 здійснено перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум. Сума допомоги, яка 30 вересня 2021 року доплачена позивачу, становить 6 800 грн, тобто судове рішення виконано повністю.

Скаржник вважає, що позивач не довів факту заподіяння саме моральної шкоди.

Зазначає, що будь-які дії, рішення чи бездіяльність Департаменту у процесі виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду не визнавались судом у порядку адміністративного судочинства протиправними, що свідчить про відсутність факту завдання позивачу моральної шкоди.

В обґрунтування відсутності факту невиконання рішення суду без поважних причин скаржник посилається на те, що Департамент вжив належних заходів для вирішення питання фінансування з Державного бюджету на виконання всіх судових рішень, які винесені на користь позивачів, щодо соціальних виплат, які фінансуються за рахунок Державного бюджету, у тому числі для виконання зазначеного судового рішення.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 просив стягнути моральну шкоду саме з Державного бюджету України, а не з будь-якого органу, у тому числі Департаменту соціальної політики, який є виконавчим органом Чернігівської міської ради. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади і попередньо не забезпечені відповідними фінансовими ресурсами, компенсуються державою. Тобто, будь-які витрати Департаменту, спричинені виконанням функцій держави, мають покладатися саме на державу, а не на територіальну громаду м. Чернігова чи місцевий бюджет (бюджет територіальної громади м. Чернігова).

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції правомірними, просить залишити апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач указує, що суд дійшов вірного висновку про те, що невиконання відповідачем судового рішення протягом 6 місяців є тривалим періодом та в розумінні ст.1174 ЦК України є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди і свідчить про безумовні душевні страждання і моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. ОСОБА_1 наголошує на тому, що у разі завдання шкоди органом місцевого самоврядування, саме цей орган і повинен відшкодувати шкоду особі. Разом з цим, відповідно до ст. 176 ЦК України держава не відповідає за зобов`язаннями територіальних громад. Наголошує на тому, що ще в липні 2020 року звертався до відповідача із заявою про проведення перерахунку, однак лише 30 вересня 2021 року отримав частину разової грошової допомоги і лише після ухвалення судвого рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що невиконання Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради судового рішення близько 6 місяців є тривалим періодом і, в розумінні ст.1174 ЦК України, є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, та, врахувавши розмір заборгованості, тривалість невиконання судового рішення, суму залишку невиплаченої грошової допомоги, глибину душевних страждань, втрату звичайного способу життя у зв`язку із необхідністю вивчення нормативно-правових актів та звернення позивача до суду, суд першої інстанції стягнув з Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 200 грн.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 не оскаржується, тому, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року (справа № 620/4851/20) позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправним дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с. 8-9).

30 вересня 2021 року ОСОБА_1 по справі № 620/4851/20 перераховано 30 вересня 2021 року частину грошової допомоги до 5 травня у розмірі 6 800 грн через АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради від 09 листопада 2021 року за № 14-06-5316 (а.с. 43).

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь позивача моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди саме у сумі 1 200 грн відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а також тривалості невиконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що визнання дій/рішень/бездіяльності відповідача протиправними не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, невиконання належним чином Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради судового рішення протягом тривалого періоду є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Посилання скаржника на те, що до відкриття виконавчого провадження проведено перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, не свідчить про повне виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, оскільки наведеним рішенням на відповідача покладено обов`язок не лише провести перерахунок зазначеної виплати, але і обов`язок по її виплаті, яку фактично здійсено 30 вересня 2021 року, тобто судове рішення виконане в повному обсязі майже через шість місяців.

Посилання відповідача на відсутність факту завдання позивачеві моральної шкоди не ґрунтуються на матеріалах справи, за якими встановлено наявність причинного зв`язку протиправних дій Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради і завданої моральної шкоди, обумовленої порушенням конституційного права позивача на виконання судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) зазначено, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

У зв`язку з викладеним, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків із оточуючими людьми, втрату звичайного способу життя, а також те, що тривалість підготовки документів до суду були мінімальними та не потребували додаткових з`ясувань та затрат позивача.

Не приймаються судом до уваги доводи Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради про те, що його дії/рішення відповідали реальним фінансовим можливостям, оскільки відсутність відповідного бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції не погоджується також з доводами Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо повторного стягнення збитків на користь позивача, виходячи з того, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року зобов`язано відповідача зробити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням виплаченої суми, а предметом спору у даній справі є стягнення моральної шкоди за несвоєчасне виконання відповідачем вищевказаного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, є помилковими, оскільки суд, стягнувши моральну шкоду з одного з відповідачів, які визначені позивачем, лише встановив, ким саме були порушені права ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради, оскільки саме ним було допущено тривале невиконання судового рішення, у зв`язку з чим є безпідставними доводи відповідача про необхідність покладення будь-яких витрат Департаменту, спричинених виконанням функцій держави, на державу.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь третіх осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За матеріалами справи встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 70 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Судом першої інстанції позовні вимоги задоволено частково і стягнуто 1 200 грн моральної шкоди, тобто позов задоволено на 1,71%.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», отже з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 15,52 грн (908 грн х 1,71%).

Суд першої інстанції, розраховуючи розмір судового збору до стягнення з відповідача, не врахував необхідності його визначення з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог і помилково стягнув з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави судовий збір у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 грудня 2021 року в частині визначеного до стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави розміру судових витрат з оплати судового збору змінити, зменшивши суму судових витрат з 908 (дев`ятсот восьми) грн 00 коп. до 15 (п`ятнадцяти) грн 52 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 червня 2022 року.

Головуюча Н.В.Шитченко

Судді Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова