ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 січня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7889/21

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/118/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державна казначейська служба України,

орган, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб: Чернігівська окружна прокуратура,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року (повний текст рішення складено 23 листопада 2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 509 389 грн. 54 коп. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Позов обґрунтовувала тим, що вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в Чернігівській області, отримує пенсію як особа з інвалідністю третьої групи, яка пов`язана з аварією на ЧАЕС та на неї поширюється дія статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХII.

Рішенням Конституційного суду України від 07 квітня 2021 року №1-р(II)2021 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХII у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми активами мінімальні розмірі пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Вважає, що відповідно до п.4 вищевказаного рішення Конституційного Суду України має право на відшкодування шкоди, якої вона зазнала внаслідок дії неконституційної частини третьої статті 54 цього закону в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

Указує, що їй було заподіяно майнову шкоду в сумі 509 389 грн. 54 коп., яка складається із різниці між пенсією, яку вона мала отримувати в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком та пенсією, яку вона фактично отримала за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2021 року включно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що частина 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06 червня 1996 року №230/96-ВР, передбачала б, якби не було прийнято неконституційний закон, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема по III групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком.

Зазначає, що на неї у будь-якому разі мали б поширюватися вимоги ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» незалежно від виду пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника).

Уважає, що саме держава поставила позивача у такі умови, коли вона мала обирати, за яким законом у неї буде більша пенсія, тому держава і зараз має їх відшкодувати завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, а саме недоотриману пенсію, яку б вона отримала б, якщо б діяв неконституційний закон.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, яке повністю відповідає нормам чинного правового регулювання.

Зазначає, що суд першої інстанції вірно врахував, що Конституційний Суд України своїм рішення від 07.04.2021 визнав неконституційною частину 3 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року, та встановив Верховній Раді України тримісячний строк з дня ухвалення рішення привести вищезазначену норму у відповідність з Конституцією та рішенням Конституційного Суду.

Таким чином, вищевказане рішення Конституційного Суду України не поширює свою дію на правовідносини, які виникли до прийняття його рішення, до 07.04.2021 включно, воно не має ретроактивності, та змінює законодавче регулювання для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Наголошує, що позивач отримувала до 12.07.2021 пенсію по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку обрала на свій розсуд, а тому норма ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не застосовувалась та не могла бути застосована для обрахунку та виплати пенсії позивачці.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності тверджень позивача про можливе отримання пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком відповідно до ч. 3 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом період з 01.01.2015 по 30.06.2021, зважаючи на отримання ОСОБА_1 до 12.07.2021 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Згідно із довідкою до акта медико-соціальної експертної комісії від 16.01.2014 ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 6).

12.07.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме по 3 групі інвалідності згідно з ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До 12.07.2021 позивач отримувала пенсію по інвалідності (загальне захворювання) відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була призначена відповідно до поданої заяви позивача.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що «пенсією» є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Види пенсійних виплат і соціальних послуг визначені статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються наступні пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором, що передбачено статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1) (далі - Порядок) передбачено, що орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Отже, аналіз наведених норм права до встановлених у справі обставин, свідчить про те, що позивачу за законом надано право самій обирати вид пенсії у разі, якщо вона набула право на декілька видів пенсії, передбачених законом.

Аналізуючи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що положення ч. 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до ОСОБА_1 не можуть бути застосовані, оскільки позивач до 12.07.2021 отримувала інший вид пенсії пенсію по інвалідності (загальне захворювання) відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Доводи апеляційної скарги про те, що на ОСОБА_1 розповсюджуються норми статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XI у редакції, що діяла на час прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, ґрунтується на невірному тлумаченні норм чинного законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що саме держава поставила позивача у такі умови, коли вона мала обирати, за яким законом у неї буде більша пенсія, тому держава і зараз має їх відшкодувати завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, а саме недоотриману пенсію, яку б вона отримала б, якщо б діяв неконституційний закон, не є слушними, оскільки право вибору пенсії є суб`єктивним правом особи.

Посилання заявника на положення ст. 1175 ЦК України є безпідставним, оскільки вказана норма встановлює, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Таким чином, вказана норма права не поширюється на спірні правовідносини, оскільки вона врегульовує відшкодування шкоди, завданої нормативно-правовим актом, що був визнаний незаконним і скасований, а не законом, визнаним неконституційним.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що останнім вірно встановлені фактичні обставини справи, досліджені наявні докази, їм дана належна оцінка та прийнято законне і обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: