КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 939/1046/20 Головуючий у 1-й інст. - Унятицький Д.Є.
Апеляційне провадження 22-ц/824/5693/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бородянської селищної ради, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду Київської областіз позовом до Бородянської селищної ради, в якому просив визначити додатковий строк для прийняття ним спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Крім того, посилається на те, що після смерті матері позивач здійснює догляд за спадковим майном, спору з братом ОСОБА_4 з приводу домоволодіння на яке відкрилася спадщина не виникало, бо при житті мати запевняла його, що йому (позивачу) залишиться її будинок, а квартира в м. Києві братові. Коли він звернувся до Загальцівської сільської ради по довідку стосовно площі землі, яка рахується за домоволодінням покійної матері, то випадково дізнався, що при житті мати склала заповіт на нього та його брата ОСОБА_5 та заповіла їм в рівних долях своє домоволодіння по АДРЕСА_1 . Отримавши дублікат заповіту позивач звернувся до нотаріуса щоб оформити спадщину, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Посилається на те, що відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустив строк з поважної причини, оскільки до 2020 року не знав про існування заповіту. Тому просив визначити йому, як спадкоємцю за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргув якій, посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року та визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

Посилається на те, що не звернувся у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що коли позивач звернувся до Загальцівської сільської ради по довідку стосовно площі землі, яка рахується за домоволодінням покійної матері, то випадково дізнався, що при житті мати склала заповіт на нього та його брата ОСОБА_4 та заповіла їм в рівних долях своє домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Крім того, посилається на те, що факт необізнаності про наявність спадкового майна підтверджується листом П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 2020 року з якого вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась.

Посилається на те, що дублікат заповіту видано 01 червня 2020, тобто з цього моменту позивач дізнався про існування заповіту на його ім'я та його покійного брата ОСОБА_4 .

Крім того, посилається на те, що при наявності заповіту належне повідомлення спадкоємців про відкриття спадщини є обов`язком нотаріуса.

Посилається на те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Посилається на те, що позивач знав про смерть спадкодавця та йому було відомо про наявність спадкового майна. Крім того, позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, про що йому було відомо та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця мав можливість подати заяву про прийняття спадщини.

Крім того, посилається на те, що неприйняття позивачем спадщини шляхом подачі заяви до нотаріуса в шестимісячний строк та звернення до суду з метою надання додаткового строку для прийняття спадщини після сплину 13 років з моменту смерті спадкодавця свідчить про нехтування правом на прийняття спадщини.

Учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка на момент смерті була власницею домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.5).

18 червня 2003 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким своє майно заповіла в рівних долях синам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями заповіту, свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (а.с.11-12).

З листа п`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 2020 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с.43).

Згідно статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 78 - 81 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини. Причинами пропуску вказаного строку вказує те, що він звернувся до Загальцівської сільської ради по довідку стосовно площі землі, яка рахується за домоволодінням покійної матері, та випадково дізнався, що при житті мати склала заповіт на нього та його брата ОСОБА_5 та заповіла їм в рівних долях своє домоволодіння по АДРЕСА_1 . Отримавши дублікат заповіту у 2020 році позивач звернувся до нотаріуса щоб оформити спадщину, однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанці, що дані причини не є поважними для пропуску строку для прийняття спадщини.

Судом правильно встановлено, що неприйняття позивачем спадщини шляхом подачі заяви до нотаріуса в шестимісячний строк та звернення до суду з метою надання додаткового строку для прийняття спадщини після сплину 13 років з моменту смерті спадкодавця свідчить про нехтування правом на прийняття спадщини.

Крім того, позивач знав про смерть спадкодавця та йому було відомо про наявність спадкового майна. Також, позивач являється спадкоємцем першої черги за законом, про що йому було відомо та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця мав можливість подати заяву про прийняття спадщини

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджуєтсья з висновком суду першої інстанці, що пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. (Постанова Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц (провадження № 61- 200св18).).

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з роз'яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач знав про смерть спадкодавця та наявність спадкового майна, бо проживав із спадкодавцем в одному населеному пункті, спадкове майно розташоване по-сусідству з його домоволодінням; знав, що являється спадкоємцем першої черги за законом та лише після спливу 13 років з моменту смерті спадкодавця звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини, то його необізнаність про наявність заповіту не є поважною причиною пропуску для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів необізнаності позивача про спадкове майно понад 13 років відповідно до приписів статтей 76-81 ЦПК України ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції позивач не надав.

Твердження апеляційної скарги про те, що позивач не звернувся у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що коли позивач звернувся до Загальцівської сільської ради по довідку стосовно площі землі, яка рахується за домоволодінням покійної матері, то випадково дізнався, що при житті мати склала заповіт на нього та його брата ОСОБА_4 та заповіла їм в рівних долях своє домоволодіння по АДРЕСА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивач знав про смерть спадкодавця та наявність спадкового майна та вважав, що мати залишила майно йому.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, колегія суддів не вбачає жодної поважної причини пропуску строку на які посилається позивач.

В позовній заяві позивач посилається на те, що за життя покійна мати запевнила його, що будинок в селі Загальці буде йому.

Колегія суддів звертає увагу, що в будь - якому разі будучи спадкоємцем першої черги незалежно від наявності заповіту, сподіваючись отримати після смерті матері спадковий будинок, позивач мав звернутися до нотаріальної контори для оформлення спадщини протягом шести місяців після смерті спадкодавця. Вказана вимога закону позивачем виконана не була без поважних причин.

Таким чином у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 07 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуючий

Судді