ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7297/22 Справа № 205/3388/21 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Надтоки Олени Володимирівни на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

23.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя у них народилась діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року за позивачем визнано батьківство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач вихованням та матеріальним утриманням дітей не займається, не піклується про стан їхнього здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (, місцезнаходження: Дніпропетровська область, с. Новоолександрівка, вул. Сурська, 74), про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини, передбачені сімейним законодавством.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що після завершення підготовчого судового засідання та після переходу до розгляду справи по суті позивачу стало відомо про засудження ОСОБА_2 в межах кримінальної справи до 8 років позбавлення волі на території Російської Федерації. Обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції дані копії позивачу відправила засобами мобільного зв`язку дружина загиблого брата відповідачки лише 21 вересня 2022 року, адже раніше через дію воєнного стану на території України зв`язок було втрачено, а крім того відповідачка ОСОБА_2 покинула дітей напризволяще, та з 2016 року ними не опікується, допомоги у вихованні не надає, матеріально дітям не допомогає.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2012 року по 07.06.2016 року (а.с. 13).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2006 року по 07.12.2012 року знаходились у фактичних шлюбних стосунках, під час яких у них народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2019 року визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , яка народилась у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , який народився у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зобов`язано Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в актовому записі про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійсненому 17.04.2007 року за № 460 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, записати батьком дитини ОСОБА_1 . Зобов`язано Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в актовому записі про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійсненому 13.01.2009 року за № 17 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, записати батьком дитини ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, навіть при доведеності тих обставин, що відповідач не у повній мірі виконує обов`язки по вихованню своїх дітей, так як ці обставини ще не свідчать про винне, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, їх поведінку.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява

від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява

№ 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 654/1409/19 та від 16 грудня 2020 року у справі № 588/1781/19.

Разом з тим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що у матеріалах справи містяться належні докази того, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Так, Рішенням Новоолександрівської сільської рада Дніпровського району Дніпропетровської області №80 від 14 квітня 2021 року затверджено висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Під час засідання комісії з питань захисту прав дітей Новоолександрівської сільської ради було встановлено, що ОСОБА_2 не приймає участі у фізичному, духовному, та моральному розвитку дітей, не піклується про їх здоров`е та самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Діти з 2015 року проживають разом з батьком ОСОБА_1 , що підтвердив депутат сільської ради ОСОБА_8 (а.с19-20)

Таким чином,доводи апелянта підлягають задоволенню, оскільки ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини його матір`ю знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, тому колегія суддів, враховуючи наявні докази поведінки відповідача, які беззаперечно свідчать про безпідставне ухилення матері від виконання своїх обов`язків, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

В силу ч. 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2022 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженки м. Дніпропетровська, батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В.Свистунова

М.М. Пищида