Номер провадження 22-ц/804/131/22
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

02 лютого 2022 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Биліни Т.І.

суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,

за участю секретаря Вороніної М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГАЗ», підписану адвокатом Касьяновим Максимом Миколайовичем на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року, у складі суду Музики О.М., про відмову в задоволенні заяви про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГАЗ», третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст заяви

20 вересня 2021 року представник відповідача ТОВ «Інгаз» - адвокат Касьянов М.М. - звернувся до суду першої інстанції з заявою про вирішення питання про судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що ч.5 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Позивачем заявлений необґрунтований позов, внаслідок чого протягом 2017-2021 років ТОВ «Інгаз» було змушено брати участь у його розгляді, відшукувати докази минулих років, подавати окремий позов про визнання недійсним доповнення до договору, на який ОСОБА_1 посилався при зверненні до суду. Внаслідок дій позивача, якому було відомо про відсутність законних підстав для звернення з позовом, вказана справа знаходилася у провадженні суду майже чотири роки, була проведена експертиза, оплачена відповідачем. Докази вартості проведеної судової експертизи, та витрат на професійну правничу допомогу долучені до матеріалів справи.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року у задоволенні заяви про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами, шляхом подання завідомо безпідставного позову, чи позову за відсутності предмета спору, або позову який має очевидний штучний характер, оскільки відповідачем не наведено, які саме дії позивача він вважає необґрунтованими.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним правом на доступ до правосуддя, обґрунтованість позову встановлюється за наслідками розгляду справи.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України суд має право покласти на сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору лише у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з даною ухвалою ТОВ «ІНГАЗ», посилаючись на порушення норм процесуального права подав апеляційну скаргу, підписану адвокатом Касьяновим М.М., в якій просив ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом у грудні 2017 року було пропущено строк позовної давності більше ніж на 8 років. Не зважаючи на вказане, позивач протиправно посилався на продовження строків позовної давності на підставі недійсної додаткової угоди від 20.12.2007 року, підписаної ним з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої, від імені ДП «ІНГАЗ», без наявності будь-яких повноважень.

Факт недійсності додаткової угоди від 20.12.2007 року до договору займу від 07.06.2006 року №10 підтверджується постановою Донецького апеляційного суду від 17.08.2020 року по справі №263/18022/19, якою апеляційну скаргу ТОВ «ІНГАЗ» задоволено, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2020 року скасовано повністю та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «ІНГАЗ» до ОСОБА_1 про визнання недійсним доповнення до договору позики задоволено, визнано недійсним доповнення від 20 грудня 2007 року до договору позики №10 від 07 червня 2006 року, підписане ОСОБА_1 та від імені ДП «ІНГАЗ» Сушко Т.І.

Зазначений доказ було надано відповідачем до суду та міститься в матеріалах справи, проте суд першої інстанції, з незрозумілих причин, не взяв його до уваги та не навів цьому мотивів.

Перед призначенням експертизи документів, суд першої інстанції тривалий часу просив позивача надати оригінал спірного додатку від 20.12.2007 року до договору позики №10 від 07.06.2006 року, на що позивач не реагував.

Внаслідок зловживання позивачем своїми процесуальними правами шляхом безпідставного неподання спірного доказу, судом було постановлено ухвалу про застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу, проте, вказана ухвала була скасована судом апеляційної інстанції.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Представник відповідача ТОВ «ІНГАЗ» - Касьянов М.М. в суді апеляційної інстанції підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в суд апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

У провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інгаз», третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором займу від 07 червня 2006 року № 10 у розмірі 148 000 грн.

За заявою позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2021 року позов залишено без розгляду.

20 вересня 2021 року від представника відповідача ТОВ «Інгаз» - адвоката Касьянова М.М. - до суду надійшла заява про повернення судових витрат, які підтверджені наступними доказами:

- договором про надання правничої допомоги від 12 вересня 2019 року, укладеним між ТОВ «Інгаз» та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Юристократ» в особі голови Касьянова М.М.

- додатковою угодою від 01 жовтня 2020 року № 1, відповідно до умов якої клієнт оплачує адвокатському об`єднанню гонорар за представництво інтересів клієнта у Жовтневому районному суді м. Маріуполя Донецької області, виходячи з розрахунку 50 % від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого на відповідний рік Законом України «Про державний бюджет України», за кожну 1 годину роботи адвоката по хронології виконання роботи;

- актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг) № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 12 вересня 2019 року № 1209/19;

- рахунком від 17 вересня 2021 року № 1709/21 щодо сплати гонорару за ведення цивільної справи № 263/15943/17 у сумі 25 712 грн. 70 коп.;

- платіжним дорученням від 20 вересня 2021 року № 1091 на підтвердження сплати ТОВ «Інгаз» на користь Адвокатського об`єднання «Юридична компанія «Юристократ» 25 712 грн. 70 коп.

На підставі ухвали суду від 21 липня 2020 року призначено та проведено комплексну експертизу документа, за якою отриманий висновок від 19 травня 2021 року за № 21192/21193/20-34/15909-15937/21-34 (т. 2, а. п. 70-94), вартість якої становить 13 728 грн. 96 коп., платник - ТОВ «Інгаз» (т. 2, а. п. 69).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, зроблено висновок, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 52, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Тобто, стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат, зокрема, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: від 21 грудня 2020 року в справі №922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі №820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі №280/5628/18, від 26 травня 2021 року у справі №761/20963/17-ц.

З аналізу наведеного та враховуючи висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІНГАЗ» про стягнення суми боргу за договором позики, тривав з грудня 2017 року по вересень 2021 року.

В якості обґрунтування звернення до суду позивач надав посвідчення інваліда ІІ групи та копію доповнень до договору позики №10 від 07.06.2006 року, підписаного позивачем та третьою особою ОСОБА_2 (а.с.3)

Відповідно ч.3 ст.175 ЦПК України позивач, звертаючись до суду в позовній заяві повинен зазначати сторін та інших учасників справи, зазначити зміст позовних вимог, викласти обставини, зазначити докази якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, тощо.

Копію договору займу позивач надав лише на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху. З умов договору вбачається, що повернення вказаної в договорі суми(10000грн) повинно відбутися до 31.12.2006 року. (а.с.8)

Пункт 3 договору позики №10 від 07.06.2006 року, складений позивачем, передбачав, що договір вважається укладеним з моменту фактичної передачі позикодавцем позичальнику обумовленої суми. Підтвердженням передачі грошей позичальнику є банківська виписка або приходний ордер.(а.с.8)

З метою спростування вказаних тверджень позивача представник відповідача надав докази: копію податкових розрахунків форми 1 ДФ, копію акту перевірки Державною податковою інспекцією за період з 01.10.2006 року по 31.03.2009 року.(а.с.172 - 232)

21.10.2019 року позивач надав суду квитанції прибуткових касових ордерів №49 від 08.06.2006 року та №52 від 15.06.2006 року про заїм по договору №10 в загальній сумі 10000 грн.(т.1 а.с.160)

Доповнення від 20 грудня 2007 року до договору займу від 07.06.2006 року №10 підписані не директором «Інгаз» ОСОБА_3 , як договір позики, а ОСОБА_2 підтвердження повноважень якої до позову не додані.

Ухвалою Жовтневого районного суду від 25 жовтня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі третьої особи ОСОБА_2 , яка була підписантом доповнень від 20 грудня 2007 року до договору займу від 07.06.2006 року №10.(а.с.162)

З метою експертного дослідження укладених договору позики та доповнень до нього, представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача оригіналів вказаних договорів.(а.с.63)

Вказане клопотання було задоволено ухвалою Жовтневого районного суду від 21.05.2018 року, позивача зобов`язано надати суду оригінали письмових доказів, а саме договору займу від 07.06.2006 року №10 та доповнень від 20 грудня 2007 року до договору займу від 07.06.2006 року №10.(а.с.87)

Ухвалою Жовтневого районного суду від 05.03.2020 року до позивача ОСОБА_1 були застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 630,60грн внаслідок невиконання ухвали суду від 21.05.2018 року про надання оригіналів договору позики та доповнень до нього. Вказана ухвала постановою Донецького апеляційного суду від 07.05.2020 року була скасована.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 21.07.2020 року клопотання представника відповідача про призначення комплексної експертизи задоволено.(т.2 а.с.44,45)

За висновками експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз щодо проведення судово-технічної експертизи документів у цивільній справі №569/21148/18 від 19.05.2021 року «відтиск печатки від імені ДП «Інгаз» у додатку до договору займу №10 від 07.06.2006 року, датованому 20.12.2007 року, міг бути нанесений у період з 24.02.2006 року по 21.09.2006 року, тобто не в дату датування досліджуваного документа 20.12.2007 року».

Не визнаючи позов ОСОБА_1 в грудні 2019 року відповідач ТОВ «Інгаз» звернувся до суду з позовом про визнання недійсним доповнення від 20.12.2007 року до договору позики №10 від 07.06.2006 року, обґрунтувавши, що договір позики не є первинним документом, оскільки не підтверджує факт його виконання щодо передачі грошових коштів, відповідно до погоджених умов, а доповнення підписано неуповноваженою особою.(т.1 а.с.251, 252)

Постановою Донецького апеляційного суду від 17.08.2020 року по справі №263/18022/19, апеляційну скаргу ТОВ «ІНГАЗ» задоволено, рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 травня 2020 року скасовано повністю та ухвалено нове рішення, яким задоволено позов ТОВ «ІНГАЗ» до ОСОБА_1 про визнання недійсним доповнення до договору позики, підписаного ОСОБА_1 та від імені ДП «ІНГАЗ» Сушко Т.І.

Не зважаючи на вказане заява про залишення позову без розгляду позивачем була подана лише 13.09.2021 року.

Перелічені вище обставини свідчать про необґрунтованість дій позивача, який не дотримався вимог передбачених процесуальним законом щодо виконання положень ст.ст.43, 81, 82, 83, 175 ЦПК України.

Вказаними діями позивач не виявив повагу до суду та інших учасників судового процесу, не сприяв своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, не подавав усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом та судом, як передбачено положеннями ст.43 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання представника відповідача про компенсацію витрат на правничу допомогу врахувала, що позивач є інвалідом ІІ групи з 2005 року.

В той же час матеріали справи містять рішення Жовтневого районного суду від 14.12.2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 03.05.2018 року за позовом ТОВ «ІНГАЗ» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання замовлення на виконання юридичних послуг недійсним. Позов задоволено, замовлення на виконання юридичних послуг, укладене 28.05.2009 року між замовником ТОВ «ІНГАЗ» в особі ОСОБА_2 та виконавцем Бобровським П.К. визнано недійсним.

З наведеного вбачається, що позивач є достатньо обізнаною особою в правових питаннях, а як наслідок спроможним для належного дотримання своїх прав та виконання обов`язків, передбачених чинним законодавством.

Як наслідок колегія суддів у відповідності до ч.5 ст.142 ЦПК України дійшла висновків, що заявник має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Верховний Суд України у своїй постанові від 18 жовтня 2017 року по справі № 6-1544цс17 погодився з висновками судів щодо обґрунтованості стягнення з позивача витрат відповідача, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката, мотивуючи наступним.

«Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до наданих судам посвідчень позивач виявився інвалідом II групи.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Положеннями частини першої статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи зазначені положення законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що відповідач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, суди дійшли обґрунтованого висновку про їх стягнення з позивача на користь відповідача, з огляду на те, що справа перебувала в суді з липня 2009 року.»

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тобто розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховий Суд, про що останнім вказується, зокрема, в постанові від 01.10.2018 у справі №569/17904/17.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача надав суду докази, а саме копію договору №1209/19 про надання професійної правничої допомоги від 12.09.2019 року та копію додаткової угоди до вказаного договору від 01.10.2020 року з додатком №1 про угоджений розмір гонорару від 12.09.2019 року.

Згідно вказаного додатку, сторони, відповідно п.4.1 Розділу 4 «Порядок оплати послуг Адвокатського об`єднання» узгодили, що клієнт оплачує Адвокатському об`єднанню гонорар за представництво інтересів клієнта у даній справі, виходячи з розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, встановленого на відповідний рік ЗУ «Про державний бюджет України» за кожну 1 годину роботи адвоката по хронології виконання роботи.

Акт приймання-передачі виконаних робіт(послуг) №1 від 17.09.2021 року, згідно якого клієнт претензій до Адвокатського об`єднання не має, оплата послуг підлягає у розмірі 25712,70грн.

Рахунок №1709/21 за яким ТОВ «ІНГАЗ» за ведення цивільної справи №263/15943/17 здійснило оплату гонорару ЮК «Юристократ» в сумі 25712,70грн, платіж підтверджено платіжним дорученням №1091 від 20.09.2021 року.(т.2 а.с.124-128)

Колегія суддів вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт.

Дослідивши акт приймання-передачі виконаних робіт №1 від 17 вересня 2021 року, колегія суддів з`ясувала, що представник відповідача не у всіх судових засіданнях був присутній, як наслідок загальну вартість виконаних робіт необхідно зменшити на суму 9620,00 грн - вартість судових засідань в яких представник не приймав участь, а тому вимоги в цій частині необхідно задовольнити частково в сумі 16092,70 грн.

Частиною 7 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Як вже зазначалося позивач є інвалідом ІІ групи, за його заявою позов залишено без розгляду, як наслідок відповідач ТОВ «ІНГАЗ» набув право на компенсацію за рахунок держави витрат на проведення експертизи у розмірі 13728,96грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року, а тому є підстави для її скасування та постановлення нового рішення про часткове задоволення заяви відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Повний текст постанови виготовлено 07 січня 2022 року.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГАЗ», підписану адвокатом Касьяновим Максимом Миколайовичем - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2021 року - скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГАЗ» про компенсацію здійснених витрат, пов`язаних з розглядом справи задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНГАЗ»() понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16092,70 грн.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНГАЗ»() понесені витрати на проведення експертизи в сумі 13728,96грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

С.А. Зайцева