ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 465/952/21Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М.
Провадження № 22-ц/817/952/22 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Костів О. З., Шевчук Г. М.,

за участі секретаря Іванюти О.М.

та сторін представника апелянта адвоката Басюр Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 465/952/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Басюр Лесі Миколаївни на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2022 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст ухвали складено 21 вересня 2022 року, у справі позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частин НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення у вигляді пункту 1.3. протоколу № 11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15 грудня 2020 року про відміну рішення у вигляді протоколу засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року № 9 щодо розподілу майору запасу ОСОБА_1 на родину із чотирьох осіб, у тому числі: він ( ОСОБА_1 ), дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі житлово-побутової комісії скерувати на затвердження до Головного управління Національної гвардії України рішення у вигляді протоколу про відміну пункту 1.3. протоколу № 11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15 грудня 2020 року та розподілу майору запасу ОСОБА_1 та членам його сім`ї двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Від представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 надійшло до суду клопотання про закриття провадження у даній справі, мотивоване тим, що спір стосується проходження позивачем військової служби, у зв`язку із якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а саме, забезпечення військовослужбовців житлом, а відповідач у вказаних правовідносинах виконує публічно-владні управлінські функції. З цих підстав, представник відповідача вважає, що спір, який виник між сторонами є адміністративно-правовим, а тому дана справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, яка узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №362/643/21.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2022 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Національної гвардії України про визнання незаконним та скасування рішення житлово-побутової комісії закрито.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Басюр Л.М. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2022 року та прийняти нову ухвалу, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного суду зазначила, що за правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло, зокрема про взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку та про надання житла.

Отже, закриття провадження у даній справі поставило під загрозу сутність гарантованих Конвенцією прав ОСОБА_1 на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту. А тому вирішення цього спору слід продовжувати за правилами цивільного судочинства.

Представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Басюр Л.М. у якому зазначив, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, Статутами та іншими нормативно- правовими актами.

Наведені норми права передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення відповідних дій та прийняття рішень житловими комісіями військових частин та КЕВ врегульований Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380.

Отже, у спірних правовідносинах відповідачі у межах та у порядку, встановленому Інструкцією, наділені повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачами права на соціальну гарантію, надану їм в силу особливого статусу військовослужбовця.

У постанові від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

Оскільки предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення у вигляді пункту 1.3. протоколу № 11 засідання житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15 грудня 2020 року про відміну рішення у вигляді протоколу засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року № 9 щодо розподілу майору запасу ОСОБА_1 та членам його сім`ї в складі чотирьох осіб двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі житлово-побутової комісії скерувати на затвердження до Головного управління Національної гвардії України рішення у вигляді протоколу про відміну пункту 1.3. протоколу № 11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 15 грудня 2020 року та розподілу майору запасу ОСОБА_1 та членам його сім`ї двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , тому спір підвідомчий адміністративному суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Басюр Л.М. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

Від третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у судове засідання не з`явився і не повідомив причин неявки, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи клопотання представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_5 про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді оперативного чергового чергової служби.

Згідно із протоколом засідання житло-побутової комісії військової частини № НОМЕР_2 від 03.05.2006 року № 14 ОСОБА_6 та членів його сім`ї було зараховано на квартирний облік на загальну чергу.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 30.08.2006 року № 1510 «Про затвердження рішень житлової комісії військової частини № НОМЕР_2 з питання зарахування на квартирний облік громадян» затверджено рішення засідання житло-побутової комісії військової частини № НОМЕР_2 щодо зарахування ОСОБА_6 та членів його сім`ї m квартирний облік, з 03.05.2006 року.

Згодом рішенням, у вигляді протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 31.03.2014 року № 2, ОСОБА_6 та членів його сім`ї, у зв`язку з переміщенням по військовій службі було знято з квартирного обліку, згідно з п. 26 п. п. 3 Правила обліку № 470.

20.10.2014 року рішенням у вигляді протоколу засідання житлової комісії військової частини № НОМЕР_1 № 12 з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку ОСОБА_6 та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік, з 03.05.2006 року.

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 28.04.2016 року № 241 «Про затвердження рішень житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_1 про зарахування на квартирний облік та включення у список для першочергового та позачергового надання житла» рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 у вигляді протоколу від 20.10.2014 року № 12 відносно ОСОБА_6 та членів його сім`ї затверджено.

16.03.2016 року рішенням у вигляді протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 3 ОСОБА_1 та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік першочергового отримання житлового приміщення як учасника бойових дій.

Наказом Департаменту житлового господарства та інфраструктури від 30.12.2016 року № 959 «Про затвердження рішень житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 про зарахування на квартирний облік та включення у список для першочергового надання житла» рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 у вигляді протоколу від 16.03. 2016 року № 3 відносно ОСОБА_1 та членів його сім`ї затверджено.

16.10.2018 року згідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу вказаної військової частини за станом здоров`я.

ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку загальної черги осіб, що потребують поліпшення житлових умов за рахунок фондів Національної гвардії України зі складом сім`ї 4 особи зарахований з 03.05.2006 року та у списках першочергового забезпечення громадян житловою площею з 16.03.2016 року, а з 28.02.2020 року у списках позачергового забезпечення громадян житловою площею як інвалід війни третьої групи.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення житлово-побутової комісії посилався на порушення його прав як військовослужбовця.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17 зароблено висновки про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин. Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого права та інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службовою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Наведені норми права передбачають, що військова служба належить до служби публічної.

Згідно абзацу другого частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 1081 військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від МО України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду МО України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 Розділу І Інструкції, затвердженої наказом № 380).

Військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством (пункт 3 Розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями,затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.09.2018 року за № 1020/32472 надалі Інструкція, затверджена наказом № 380).

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (абзац перший пункту 4 Розділу І Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Отже, у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом №380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справа № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22) зазначено, що «у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова. Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір.

Публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів,військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями, спорів щодо протиправності рішення житлово-побутової комісії військової частини про зняття з військової служби у запас військовослужбовця з квартирного обліку та виключення його зі списків загальної і пільгової черг квартирного обліку військової частини), належать до юрисдикції адміністративних судів.

Тобто, право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби. Тому спір військовослужбовця з військовою частиною щодо реалізації цього права слід розглядати за правилами тієї юрисдикції, яка вирішує спори, з приводу проходження публічної служби (аналогічно, як і спори, пов`язані з реалізацією інших соціальних гарантій (пільг), визначених для військовослужбовців).

Спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням характеру правовідносин, що виникли між сторонами, змісту прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктний склад, цей спір є публічно-правовим, а отже підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутись до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального та процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Басюр Лесі Миколаївни -залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2022 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: О.З. Костів

Г.М. Шевчук