Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1694/22
Провадження № 2-з/711/25/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується у судовому порядку, -

в с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС», треті особи: Приватний виконавиць виконавчого округу м. Києва Хорішко Олександр Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, разом з позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За правилами цивільного процесуального законодавства, заява про забезпечення позову за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. 151 ЦПК України.

Разом з тим, частиною 1 ст. 1 ст. 152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Звертаючись саме до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також одночасно із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується у судовому порядку, позивачка ОСОБА_1 зазначила, що в даному випадку наявне грубе порушення з боку приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Хорішко О.О. під час прийняття до виконання та відкриття виконавчого напису, адже в місті Києві позивачка ОСОБА_1 майна не має та там не проживає, а місцем її проживання на теперішній час є місто Черкаси, а саме: АДРЕСА_1 . Однак, належних доказів її проживання за вказаною вище адресою, чи доказів того, що місцем виконання оскаржуваного нею виконавчого напису є територія, на яку поширюється юрисдикція Придніпровського районного суду м. Черкаси, позивачкою суду не надано.

Оскільки з матеріалів позову вбачається, що, відповідно до копії паспорту позивачки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданого 03.12.2009 року Городищенським РВ ГУМВС України в Черкаській області, місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , і будь-які належні і допустимі докази того, що оскаржуваний виконавчий напис виконується чи має виконуватись приватним виконавцем саме в м. Черкаси за адресою: АДРЕСА_1 , чи за місцезнаходженням Черкаських філій «ПриватБанк» та «Монобанк» (без зазначення їх місцезнаходжень), або ж за місцезнаходженням майна позивачки ОСОБА_1 , чи за місцем її роботи, що давало б боржнику (позивачці ОСОБА_1 ) можливість скористатись її правом для звернення саме до Придніпровського районного суду м. Черкаси, передбаченим ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позивачкою суду не були надані, тому ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.04.2022 року заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано останній строк для надання суду доказів на підтвердження факту виконання оспорюваного нею виконавчого напису саме на території Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Вказана вище ухвала була направлена на адресу позивачки рекомендованим листом з повідомленням та була отримана нею особисто 23.05.2022 року, однак, станом на 10.06.2022 року, позивачка ОСОБА_1 недоліки, викладені в ухвалі суду, не усунула та не надала суду доказів того, що місцем виконання оспорюваного нею виконавчого напису є саме територія, на яку поширюється юрисдикція Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що є місцем виконання виконавчого документу, а саме, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Тобто, положеннями вказаної статті визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.

Отже, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», місцем виконання виконавчого документу є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Відповідну правову позицію щодо визначення підсудності розгляду справ за правилами ч. 12. ст. 28 ЦПК України з врахуванням положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» висловив Верховний Суд (постанова від 29.10.2020 по справі №263/14171/19, від 31.03.2021 року у справі № 380/7750/20), вказуючи додатково на те, що місце виконання судового рішення (місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання) та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем є відмінними правовими категоріями та можуть не співпадати. Також, суд дійшов до висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якої охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. В такому випадку, визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон № 1404-VIII пов`язує місце виконання рішення.

З матеріалів позову вбачається, що, відповідно до копії паспорту позивачки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 , виданого 03.12.2009 року Городищенським РВ ГУМВС України в Черкаській області з 02.04.2001 року місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 та будь-які належні і допустимі докази того, що місцем виконання оскаржуваного виконавчого напису є саме м. Черкаси, що давало б боржнику (позивачці ОСОБА_1 ) можливість скористатись її правом для звернення саме до Придніпровського районного суду м. Черкаси, передбаченим ч. 12 ст. 28 ЦПК України, останньою суду не надані, а місцезнаходженням відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТІНУМ ФІНЕНС» є м. Київ, вул. Лариси Руденко, 6А, офіс 525.

Відтак, враховуючи норми ЦПК України, а також те, що, ані позивачка, ані відповідач не знаходяться на території м. Черкаси, місцем виконання виконавчого напису не є місто Черкаси, суддею не встановлено жодних обставин, які б давали можливість розгляду даної справи саме Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Разом з тим, з огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що позивачка зверталася до суду за правилами альтернативної підсудності, передбаченої ч. 12 ст. 28 ЦПК України, тому з метою дотримання гарантій прав особи на судовий захист, вважаю, що дана позовна заява має бути передана за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області, тобто за місцем виконання виконавчого напису (за зареєстрованим місцем проживання позивачки - боржника), враховуючи, що доказів фактичного місця проживання позивачки саме в м. Черкаси та виконання оскаржуваного позивачкою виконавчого напису на території, на яку поширюється юрисдикція Придніпровського районного суду м. Черкаси, останньою суду так і не надано.

Крім того, таке рішення суду повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини висловив міркування у пункті 24 про те, що як було встановлено фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, відповідність вимозі «суд встановлений законом» передбачає існування та дотримання таких передумов: законодавча основа створення та функціонування суду; діяльність суду на підставі та відповідно до норм закону; реалізація судом визначених законом повноважень у спосіб, передбачений законом, тобто з дотриманням процесуальних правил.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Пунктом 1 частиною 1статтею 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, суддя вважає, що дана позовна заява не підсудна Придніпровському районному суду м. Черкаси, а повинна бути передана за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 27, 28, 151, 175, 185 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суддя, -

у х в а л и л а:

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується у судовому порядку передати за підсудністю до Городищенського районного суду Черкаської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 10.06.2022 року.

Суддя Придніпровського

районного суду м. Черкаси: В.М. Скляренко