Дата документу 25.05.2022 Справа № 310/3223/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/3223/21 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/1058/22 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.

за участі секретарі: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Запорізька обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування позову зазначено, що вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.12.2019 його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення. З огляду на те , що з 01.09.2015 по 15.09.2020 він впродовж 60 місяців та 14 днів перебував під незаконним кримінальним переслідуванням, що призвело до порушення його нормальних життєвих зав`язків, негативно вплинуло на стосунки з оточуючими людьми, вимагало від нього додаткових і тривалих зусиль для організації свого життя, звернувся до суду з вказаним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з Держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь 360 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 25 800,00 гривень в рахунок відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 351 000,00 гривень, в рахунок відшкодування матеріальних збитків 19 000,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4795,00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

У письмових поясненнях Головне управління Національної поліції в Запорізькій області частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо визначеного позивачем суб`єктного складу учасників справи. Проте вказував, що відповідачем у справі є держава, а тому відсутня необхідність зазначення відомостей про інші органи у резолютивній частині рішення у спорі такої категорії. Разом з тим, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області погоджується із доводами апелянта щодо недоведеності факту заподіяння моральної шкоди за критеріями всіх необхідних елементів: наявності шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача та причинний зв`язок.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання апеляційного суду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до наступного.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до положень статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (ч.6).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Положеннями статті 4 Закону № 266/94 встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 травня 2015 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000296 за ч.2 ст.189 КК України (а.с. 14).

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 01 вересня 2015 року старшим слідчим СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області майором міліції Библіним Д.О. за погодженням з прокурором прокуратури Приморського району Запорізької області юристом першого класу Власюком Є.В. відносно ОСОБА_1 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України (а.с. 19-20).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Чапланової О.М. від 02.09.2015 у справі № 326/1567/15 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл, строком на 1 місяць, на затримання ОСОБА_1 з метою приводу для участі в судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.25).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Чапланової О.М. від 06.10.2015 у справі № 326/1567/15 також задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл, строком на 1 місяць, на затримання ОСОБА_1 з метою приводу для участі в судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.26).

Також, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Чапланової О.М. від 11.11.2015 у справі № 326/1567/15 задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл, строком на 1 місяць, на затримання ОСОБА_1 з метою приводу для участі в судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с.27-28).

Постановою заступника прокурора Приморського району Габахова А.О. від 09.09.2015 матеріали кримінального провадження № 0000215 від 03.04.2015 та № 0000296 від 12.05.2015 об`єднані в одне провадження під загальним номером 0000215.

Постановою процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурором Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області юристом першого класу Ткаченком О.В. від 14.07.2016 з матеріалів кримінального провадження № 0000215 виділено матеріали відносно підозрюваних за ч. 2 ст. 189 КК України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які 15.07.2016 зареєстровані у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000579 за ч. 2 ст. 189 КК України (а.с.17-18).

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду Запорізької області Стріжакової Т.В. від 27.09.2016 у справі № 326/1276/16 задоволено клопотання слідчого та до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів (а.с.29-30).

За результатами досудового розслідування 28.09.2016 старшим слідчим СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області майором міліції Библіним Д.О. складено, та прокурором Приморського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області юристом першого класу Ткаченком О.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000579 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.189 КК України, який направлено для розгляду до Приморського районного суду Запорізької області (а.с.21-24).

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25.10.2016 у справі № 326/1323/16 задоволено подання Приморського районного суду та у зв`язку з неможливістю утворення складу суду для розгляду вказаного кримінального провадження воно направлено для судового розгляду до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 326/1323/16 кримінальну справу відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.2 ст.189 КК України об`єднано в одне провадження з матеріалами кримінальної справи відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 189 КК України (справа № 326/952/16), присвоївши спільний номер справи № 326/952/16 (а.с.31-33).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.11.2016 у справі № 326/1323/16 позивачу змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час, із забороною йому залишати житло у період часу з 21:00 до 06:00 (а.с.31-33).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2017 у справі № 326/952/16 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.189 КК України, призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік (а.с.34-41).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2019 у справі № 326/952/16 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2017 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції (а.с.41-49).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.12.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК та виправдано у зв`язку з недоведеністю вини у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення (а.с.50-57).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18.03.2020 залишено апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.12.2019 - без змін (а.с.58-64).

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.09.2020 вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області та ухвалу Запорізького апеляційного суду залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення (а.с.65-76).

Ретельно та всебічно проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у рішенні суду, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про доведеність позивачем заподіяння йому моральної шкоди, а також відповідно до зібраних доказів та вимог спеціального Закону визначив розмір відшкодування моральної шкоди. Також стягнув підтверджені витрати у кримінальному провадженні як майнові збитки позивача.

Так, вирішуючи питання про визначення розміру моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , суд обґрунтовано прийняв до уваги те, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Колегія наголошує, що при визначені розміру відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд першої інстанції вірно врахував вимушеність доведення ОСОБА_1 невинуватості у суді. За наслідками здійсненого аналізу усіх наявних критеріїв, які вказували на моральні потерпання позивача, суд дійшов обґрунтованого висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, повинна становити 351 000,000 грн., тобто у мінімальному розмірі, встановленому законодавством. Такі висновки суду колегія вважає вірними.

Також судом вірно визначено розмір відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат, понесених громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні, що підтверджується наданими позивачем доказами.

У апеляційній скарзі Державна казначейська служба України посилається на неправильне визначення судом відповідачів у справі, обґрунтовуючи це тим, що Казначейська служба не спричиняла позивачу ніякої шкоди, а орган, діями якого спричинена шкода позивачу ОСОБА_1 , а саме, СВ Приморського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, яким проводилось досудове розслідування, не залучено в якості відповідача, а інші особи мають у справі статус третіх осіб.

Колегія суддів зазначає, що вимоги особи, виправданої у кримінальному провадженні, спрямовані саме до держави України, зокрема, в особі органу, який реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з пп. 3 п. 4 Положення про Державну казначейську службу України вказаний орган здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бю-джетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадо-вими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 (далі Порядок).

Відповідно до п.3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконується на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Згідно з пунктом 35 Порядку Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень,дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Тому саме на Державну казначейську службу України покладено обов`язок з відшкодування за рахунок державного бюджету моральної шкоди, а також інших матеріальних втрат потерпілих внаслідок протиправних дій та/або бездіяльності органів досудового слідства та прокуратури. Відтак, вона має бути зазначена відповідачем у спо-

рах за позовами потерпілих, ініційованих на підставі спеціального Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Крім того, Запорізька обласна прокуратура та Головне управління Національної поліції в Запорізькій області не оскаржували рішення суду в частині визначення їх в якості третіх осіб у справі. Отже, колегія доходить до висновку, що зазначені учасники справи не вважали свої права порушеними внаслідок визначення їх третіми особами у справі. А їх не визначенням відповідачами права Державної казначейської служби жодним чином не порушені.

Посилання Державної казначейської служби України на те, що спричинення моральної шкоди має бути обґрунтовано позивачем з наданням доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, колегією суддів відхиляються, оскільки сам факт знаходження тривалий час під кримінальним переслідуванням із усіма похідними наслідками: обранням запобіжного заходу, серед іншого й у вигляді тримання під вартою, захист від пред`явленого обвинувачення, доведення своєї невинуватості в суді є безумовно психотравмуючими факторами, оскільки в подальшому судами було встановлено невинуватість позивача у скоєнні кримінального правопорушення, а отже вказані заходи були застосовані до нього безпідставно.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного урядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року, справа № 227/2918/19.

Отже, сам факт незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності є спричиненням йому моральної шкоди. У такому випадку позивач не зобов`язаний надавати суду будь-які докази, зокрема, документи, щодо наявності спричиненої йому моральної шкоди.

Щодо стягнутої суми відшкодування, то судом при визначенні розміру морального відшкодування було враховано характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і обґрунтовано визначено цей розмір на підставі частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, який у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом за встановленими у справі обставинами.

З урахуванням усіх обставин справи, встановивши строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, останньому правомірно присуджено судом мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 351 000,00 грн.

Апелянтом також оспорюється правомірність відшкодування витрат на юридичну допомогу, стягнутих судом у сумі 19 000 грн. Але ці доводи колегія також визнає неспроможними з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відшкодування витрат на правову допомогу у випадку постановлення виправдовувального вироку виправданій особі передбачено п. 4 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія, дослідивши матеріали справи, зазначає, що судом першої інстанції при визначенні розміру майнового відшкодування у вигляді витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні враховано як умови договору про надання юридичної допомоги від 09.10.2017 № 17, так і докази на підтвердження фактично понесених позивачем витрат (а.с.78, 82-86). А тому, доводи апелянта про безпідставність задоволення вимоги позивача про відшкодування матеріальних збитків є неспроможними та відхиляються судовою колегією як необгрунтовані.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ, призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення можу забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (п.30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27.09.2001 р., №49684/99).

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин; такі доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм належну та об`єктивну оцінку у рішенні.

Що неправильного стягнення витрат на правову допомогу у цій цивільній справі за рахунок держави, то колегія вважає їх помилковими.

Суд всебічно перевірив підстави для стягнення цих витрат та докази виконання адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, дійшов правильного висновку про стягнення підтверджених витрат пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Положення статті 137 ЦПК України кореспондуються з європейськими стандартами, зокрема п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, в якому передбачено, що, за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла, відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Оскільки стороною в цій справі є держава, то саме за рахунок державного бюджету компенсується позивачу, позов якого задоволено, понесені судові витрати, зокрема, й на правничу допомогу, у підтвердженій сумі та пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи, що позивачем надано до суду опис виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 22 лютого 2021 року та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, сума витрат на оплату послуг адвоката в частині підготовки та подання позовної заяви на загальну суму 5000,00 гривень є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача правпорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 4795,00 гривень ( враховуючи, що позов було задоволено на 95,9%). І ці висновки суду колегія вважає вірними.

Крім того, колегія зазначає, що не всі витрати на адвоката прийняті судом, а частина їх відкинута судом як необґрунтована, а тому суд ретельно розібрався у цьому питанні. Та підстав вважати висновки суду в цій частині неправильними у колегії не мається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ч.1 ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги Державної казначейської служби України - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 червня 2022 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: О.М. Кримська

Г.С. Подліянова