РІШЕННЯ

Іменем України

07.06.2022 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Трояненко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , за участі третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Кушнерової Римми В`ячеславівни Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації», за участі третьої особи ОСОБА_2 про визнання рішення про реєстрацію права власності неправомірним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

В березні 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до АТ «Альфа-Банк» та Державного реєстратора Кушнерової Римма Вячеславівни Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації», в якому просить визнати рішення від 26.04.2019 року індексний №46683616 державного реєстратора Кушнерової Римми Вячеславівни КП «Агенція державної реєстрації» про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» прав власності на квартиру АДРЕСА_1 неправомірним та скасувати державну реєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається, що між ним як позичальником та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» як кредитором 18.05.2007 року було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2007/38-27/11 про передачу окремими частинами грошових коштів зі сплатою 12% річних в межах максимального ліміту заборгованості до 15 000 доларів США з визначеним графіком змін максимального ліміту заборгованості строком повернення до 17.05.2014 року. В забезпечення виконання зазначених кредитних зобов`язань було укладено іпотечний договір про передачу ОСОБА_1 в іпотеку належної йому на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Колмаковою Н.В. (реєстр №794), двокімнатної квартири площею 49, 0 кв.м. за АДРЕСА_1 .

В лютому 2020 року йому надійшло повідомлення від відповідача АТ «Альфа-Банк» датоване 31.01.2020 року про необхідність виселення його та членів його родини з вказаної квартири. Повідомлення містило відомості про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК» та набуття прав власності в порядку правонаступництва на квартиру АДРЕСА_1 у результаті звернення АТ «Укрсоцбанк» стягнення на предмет іпотеки у результаті невиконання кредитних зобов`язань на підставі рішення державного реєстратора від 26.04.2019 року.

Вважаючи дій державного реєстратора неправомірними у зв`язку з порушенням вимог ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а перехід права власності на предмет іпотеки на іпотекодрежателя таким, що відбувся незаконно (за відсутності правових підстав), позивач надав позов до суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29.07.2020 року підготовче провадження по цивільній справі - закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2021 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про залучення третьої особи та залучено ОСОБА_2 до участіу цивільній справі № 521/3319/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римма Вячеславівни про скасування державної реєстрації права власності, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2022 року, відмовлено в прийнятті заяви позивача, про повернення до підготовчого засідання та про зміну предмета позову.

Сторони та їх представники у судове засідання 07.06.2022 року не з`явились.

У попередніх судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат - Прядко А.О. позов підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» - адвокат Борщенко К.Ю., у попередніх судових засіданнях, проти задоволення позову заперечував. У письмовому відзиві, та поясненнях зазначив, що примусове відчуження майна відповідача не здійснювалось, перереєстрація права власності на квартиру відбулась на підставі згоди позивача, передбаченої умовами іпотечного договору, а також посилався на факт закінчення дії положеннь Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», як тимчасового заходу. Посилався на практику Верховного суд, що сповіщення позивача відбулось належним чином. Окрему увагу приділив процесуальним недолікам позовної заяви ОСОБА_1 , а саме невірно викладених позовних вимог. Позовні вимоги направленні на визнання неправомірним рішенням державного реєстратора та реєстрацію права власності на іпотечне майно за АТ «Укрсоцбанк». В письмових поясненнях відповідача викладено, що відповідачем є АТ «Альфа-Банк», а реєстрацію права власності позивач просить скасувати за АТ «Укрсоцбанк», без врахування, що власником майна є саме АТ «Альфа-банк». Підставою переходу права власності згідно рішення приватного нотаріуса Чапського А.Е.. Тому при зверненні з позовною заявою не залучено приватного нотаріуса як сторону у справі, не витребувані матеріали ,що стали підставою для реєстрації права власності, та неможливість задоволення позовних вимог, так як вони не будуть направленні на відновлення начебто порушеного права позивача, із врахуванням зміни власника майна. Додатково позивач не врахував ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідач Державний реєстратор Кушнерова Римма В`ячеславівна Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» до судового засідання не з`явилася, неодноразово повідомлялась про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надала.

Третя особа ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, неодноразово повідомлялась про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надала.

Із врахуванням того, що провадження по справі відкрито з 06.03.2020 року та в ході розгляду справи за участі сторін судом було досліджені докази, сторони неодноразово надавали пояснення по суті спору та з процесуальних питань, у тому числі і надали до суду письмові промови у судових дебатах, тому суд вважає можливим розглянути справу по суті позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

2. Мотивувальна частина.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.05.2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №2007/38-27/11. Умовами договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 18.05.2007 року була передача позичальнику ОСОБА_1 окремими частинами грошових коштів зі сплатою 12% річних в межах максимального ліміту заборгованості до 15 000 доларів США з визначеним графіком змін максимального ліміту заборгованості. Кредит надавався на споживчі цілі з кінцевим терміном повернення заборгованості 17.05.2014 року.

18.05.2007 року між іпотекодавцем ОСОБА_1 та іпотекодержателем АКБ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір про передачу в рахунок виконання кредитних зобов`язань в іпотеку належної позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Колмаковою Н.В. (реєстр №794) двокімнатної квартири площею 49, 0 кв.м. за АДРЕСА_1 .

Заборгованість ОСОБА_1 за договором від 18.05.2007 року про надання відновлювальної кредитної лінії згідно рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації банків України від 05.06.2015 року складає 483 025, 41 гривні.

26.04.2019 року на підставі рішення державного реєстратора Кушнерової Р.В. КП «Агенція державної реєстрації» індексний №46683616 від 26.04.2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» Код . Підставою виникнення права власності у АТ «Укрсоцбанк» було зазначено рекомендоване повідомлення серія та номер 773, видане 15.03.2019 року, іпотечний договір серія та номер 1059, виданий 18.05.2007 року приватним нотаріусом ОМНО Поведьонковою І.І., повідомлення про звернення стягнення серія та номер 464, виданий 15.03.2019 року.

Згідно відомостей з офіційної інтернет-сторінки АТ «Укрсоцбанк» https://ru.ukrsotsbank.com/inter_regdocs/ 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» та акціонером АТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК». Рішенням №799-рш Правління НБУ від 24.10.2019 року було відкликано банківську ліцензію та виключено АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Укрсоцбанк» Код 00039019 було реорганізовано з визначенням правонаступника АТ «Альфа-Банк» Код .

Згідно статуту АТ «Альфа-Банк» банк є правонаступником всього майна, прав та зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на підставі передавального акту, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15.10.2019 року та рішенням загальних зборів АТ «Альфа-Банк», оформленого протоколом №4/2019 від 15.10.2019 року.

Листом від 31.01.2020 року АТ «АЛЬФА-БАНК» направив вимогу про добровільне виселення ОСОБА_1 та членів його родини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 з підставі набуття прав власності на зазначену квартиру.

Надалі, право власності на квартиру АДРЕСА_1 перереєстровано за АТ «Альфа-Банк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №55533290, приватний нотаріус Чапський А.Е. ОМНО одеської області, підстави передавальний акт, серія та номер б/н виданий 11.10.2019 року . Дата реєстрації 02.12.2020 року.

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та ЗУ «Про іпотеку», ЗУ ««Про державну реєстрацію речових пра на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава згідно із статтею 574 ЦК України виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із статтею 33 ЗУ «Про іпотеку» (станом на час укладення договору від 18.05.2007 року про надання відновлювальної кредитної лінії) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто вимогами ЗУ «Про іпотеку» визначені наступні способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - за відповідним рішенням суду та позасудові за виконавчим написом нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Як передбачено пунктом 2.4.3. іпотечного договору від 18.05.2007 року іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За пунктом 2.4.7. іпотечного договору від 18.05.2007 року іпотекодержатель має право у разі виникнення права звернення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до приписів чинного законодавства України, зокрема ЗУ «Про іпотеку», ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

За пунктом 4.5. іпотечного договору від 18.05.2007 року, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

4.5.1. на підставі рішення суду, або;

4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса, або;

4.5.3. шляхом передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», або;

4.5.4. шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку», або;

4.5.5. шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Вбачається, що банк і позивач в іпотечному договорі передбачили умову, за якою за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених у п. 4.5. іпотечного договору від 18.05.2007 року способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя.

Такий спосіб звернення стягнення як передача права власності на предмет іпотеки визначений сторонами іпотечного договору від 18.05.2007 року як позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки проте, виключено у порядку, що передбачений вимогами статті 37 ЗУ «Про іпотеку»

Згідно статті 36 ЗУ «Про іпотеку» в редакції станом на укладання іпотечного договору від 18.05.2007 року передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частина 2 статті 36 ЗУ ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно

до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, з огляду на умови, урегульовані статтею 4 іпотечного договору від 18.05.2007 року та вимоги частини 2 статті 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони зазначеного іпотечного договору визначили лише можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та позасудові за рахунок видачі виконавчого напису або шляхом передачі права власності іпотекодержателю на предмет іпотеки порядку, передбаченому статтями 37 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі покупцеві у порядку, передбаченому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку» або у порядку посередництва при укладенні договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та покупцем предмета іпотеки згідно статті 6 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом, та іпотечні сертифікати».

Натомість при зверненні стягнення на предмет іпотеки позасудовим способом шляхом передачі права власності іпотекодержателю на предмет іпотеки порядку, передбаченим статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» сторони повинні були керуватися вимогами зазначеної статті, яка визначає безпосередньо порядок проведення такого способу звернення стягнення.

Стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» в редакції станом на укладання іпотечного договору від 18.05.2007 року передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За умов іпотечного договору від 18.05.2007 року застосування такого позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як передача права власності іпотекодержателю на предмет іпотеки можливий виключено у порядку, передбаченому статтями 37 ЗУ «Про іпотеку», яка прямо вказує, що саме договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Аналізуючи іпотечний договір від 18.05.2007 року в жодному його пункті сторонами не було визначено умов та порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі прав власності іпотекодержателю. Укладаючи у 2007 році іпотечний договір, позивач не узгоджував з іпотекодержателем умови про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття ним права власності у порядку реєстрації такого права державним реєстратором. Згідно умов іпотечного договору від 18.05.2007 року позивач надавав згоду на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги у порядку, визначеному статтею 37 ЗУ «Про іпотеку», тобто в порядку укладення окремого договору про задоволення таких вимог.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду від 12.12.2018 року по справі № 199/1276/17.

Таким чином, умови статті 4 іпотечного договору від 18.05.2007 рок розцінюється судом лише в межах визначення можливих способів звернення стягнення на предмет іпотеки без визначення договірних умов та порядку безпосередньо передачі права власності на предмет іпотеки.

За правилами підпункту 1 частини першої статті 19 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Враховуючи викладене, іпотечний договір від 18.05.2007 року без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не є підставою для набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Застосування державним реєстратором Кушнеровою Р.В. КП «Агенція державної реєстрації» в якості правової підстави реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 іпотечного договору від 18.05.2007 року суперечить вимогам статті 37 ЗУ «Про іпотеку», статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту вимог 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127.

Як вбачається з вимог 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як вбачається з скан-копій документів реєстраційної справи № 101, надісланих Управлінням державної реєстрації Юридичного департаменту одеської міської ради на ухвалу Малиновського районного суду від 24.06.2020 року на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до державного реєстратора містяться наступні документи: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.04.2020 року, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2020 року, іпотечний договір від 18.05.2007 року, повідомлення про звернення стягнення від 15.03.2019 року, рекомендоване повідомлення, рішення про державну реєстрацію від 26.04.2020 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.04.2020 року, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10. 05.2019 року.

Згідно заяви про державну реєстрацію прав та обтяжень № 33824321 від 24.04.2019 року в якості заявника визначено АТ «Укрсоцбанк». Згідно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав від 26.04.2019 рок вказано про розгляд заяви № 33824321 від 24.04.2019 року, яку надав ОСОБА_10 . Між тим, ані у заяві про державну реєстрацію прав № 33824321 від 24.04.2019 року, ані в рішенні державного реєстратора не вказано жодного документу, на підставі якого діяв ОСОБА_10 та жодних документів, які ідентифікували його особу.

Таким чином, в порушення частини третьої статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не встановив відповідність повноважень особи, яка подавала документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як вбачається з копії вимог АТ «Укрсоцбанк» від 15.03.2019 року складеної на ім`я ОСОБА_1 банк вимагає сплати борг за договором від 18.05.2007 року станом на 10.12.2019 року в розмірі 25 431, 12 доларів США, еквівалент 707 601, 74 гривні.

Згідно статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Таким чином, письмова вимога АТ «Укрсоцбанку» містила визначення розміру суми заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії від 18.05.2007 року станом на 10.12.2019 року, яку банк виснув до сплати позичальнику.

Відповідно кінцевим терміном виконання вимоги кредитором було визначено 10.12.2019 рік. Відповідно тридцяти денний строк, визначений статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» починав свій відлік саме з 10.12.2019 року.

Також суд звертає увагу, що згідно копії поштового повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 у графі підпис одержувача міститься рукописний підпис. Натомість у довідці, яку надало почтове відділення №50 ДП «Укрпошта» містяться відомості про повернення почтового відправлення за витіком строку зберігання.

Згідно пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ від 05.03.2009 року № 270 у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження, відправлення "EMS" - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Таким чином, поштове відправлення, яке містило вимогу АТ «Укрсоцбанк» про сплату заборгованості за договором за договором від 18.05.2007 року, не було вручено позичальнику.

Проте, державним реєстраторам ОСОБА_11 не було враховано умов виконання вимоги кредитора, факт відсутності вручення позичальнику вимоги, чим порушено вимоги статті 36 ЗУ «Про іпотеку» та статті 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо встановлення відповідності заявлених прав та поданих документів діючому законодавству.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно частини 3 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Враховуючи, що державним реєстратором Кушнеровою Р.В КП «Агенція державної реєстрації» не було дотримано положень статей 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку» в редакції станом на час виникнення правовідносин іпотеки, не було дотримано вимог статті 1, 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо встановлення наявності заявлених прав та наданих документів діючому законодавству, рішення державного реєстратора про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» прав власності на квартиру АДРЕСА_1 від 26.04.2019 року індексний №46683616 є неправомірним.

Разом з цим, відмовляючи у задоволені позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , суд виходив з наступного.

Так, згідно ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у п.36 постанови від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.

Згідно відомостей з офіційної інтернет-сторінки АТ «Укрсоцбанк» https://ru.ukrsotsbank.com/inter_regdocs/ 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» та акціонером АТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК». Рішенням №799-рш Правління НБУ від 24.10.2019 року було відкликано банківську ліцензію та виключено АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Укрсоцбанк» Код 00039019 було реорганізовано з визначенням правонаступника АТ «Альфа-Банк» Код .

Згідно статуту АТ «Альфа-Банк» банк є правонаступником всього майна, прав та зобов`язань Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на підставі передавального акту, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15.10.2019 року та рішенням загальних зборів АТ «Альфа-Банк», оформленого протоколом №4/2019 від 15.10.2019 року.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 перереєстровано за АТ «Альфа-Банк», рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №55533290, приватний нотаріус Чапський А.Е. ОМНО одеської області, підстави передавальний акт, серія та номер б/н виданий 11.10.2019 року. Дата реєстрації 02.12.2020 року.

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 з АТ «Укрсоцбанк» перереєстровано за АТ «Альфа-Банк».

Зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені судом обставини справи засвідчують, що спір виник саме між позивачем та АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк» з приводу порушення прав позивача на квартиру внаслідок дій щодо реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» такого права.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 17.04.2019 року по справі №758/3396/17 (провадження №61-22107св18).

Позивач не заявляв вимог, щодо оскарження права власності АТ «Альфа-банк». Не оскаржено дії приватного нотаріуса Чапського А.Е. щодо реєстрації права власності за правонаступником.

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру за АТ «Укрсоцбанк» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надано, хоча обов`язок по доведенню обставин, на які учасники посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень покладено на сторони.

Відповідно до ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 33 ЗУ «Про Іпотеку» ст. ст. 2,15,10,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 12, 76-80, 81,89, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.100, ЄДРПОУ-23494714) та Державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Римма Вячеславівни (66350, Одеська обл., Подільський р-н, с. Куяльник, вул. Куяльницька, буд. 26-А, ), за участі третьої особи ОСОБА_2 про визнання рішення про реєстрацію права власності неправомірним та скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати неправомірним рішення державного реєстратора Кушнерової Римми Вячеславівни Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» від 26.04.2019 року індексний №46683616, про реєстрацію за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» прав власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення суду складено 09.06.2022 року.

Головуючий О.С. Леонов

09.06.22