печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2022 року Печерський районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань Стриж І.С.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Гайдамащука О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 серпня 2013 року він придбав автомобіль марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та поставив його на реєстраційний облік у Центрі № 2 обслуговування м. Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Зауважує, що під час реєстрації придбаного ним автомобіля будь-які обтяження щодо нього були відсутні.

При цьому, зазначає, що у 2020 році він виявив намір продати вказаний вище транспортний засіб, однак дізнався, що не зможе вчинити жодного правочину з автомобілем, так як на ньому наявне обтяження у вигляді застави рухомого майна, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна Дніпропетровською філією ДП «Національні інформаційні системи» державним реєстратором Дзюбенко Я.В. 12 січня 2017 року № 16119210.

Позивач вказує, що наявність такого обтяження порушує його право власності, зокрема щодо розпорядження вказаним транспортним засобом.

ОСОБА_1 зазначав, що обтяження накладено після укладення договору купівлі-продажу автомобіля, який є предметом застави відповідно до договору застави від 04 липня 2007 року, де обтяжувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк», а він не знав і не міг знати про наявність договору застави.

З огляду на викладене, та те, що на момент придбання ним цього автомобіля він не був предметом застави та відповідного обтяження не існувало; він жодних кредитних коштів у АТ КБ «ПриватБанк» не отримував, відповідних договорів забезпечення не укладав, ОСОБА_1 просить зняти заборону на відчуження рухомого майна - автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , про що внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 12 січня 2017 року № 16119210, на підставі договору застави серія та номер: 144/м від 04 липня 2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року відкрито провадження в указаній цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

13 квітня 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на вказану позовну заяву, в якій останнє просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що оспорюваний транспортний засіб є предметом застави та неодноразово був реалізований без згоди банку, тому таке зареєстроване ще 11 липня 2007 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження, що й встановлено судовим рішенням у справі № 2/047/2580/2012, зберігає свою силу для нового власника, яким на цей час є позивач; оскільки кредитний договір, який забезпечено заставою автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , є діючим і заборгованість за ним не погашена, то й діє відповідне забезпечення.

Крім того зазначає, що позивач, звертаючись із зазначеним позовом у лютому 2021 року, пропустив встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк позовної давності, оскільки вперше заставу було зареєстровано в 2007 року, а потім у 2017 року.

12 травня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив АТ КБ «ПриватБанк» на позовну заяву, в якому він просить доводи останнього вважати безпідставними, оскільки банком не надано підтверджень того, що на момент придбання ОСОБА_1 автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна знаходилися відомості про обтяження вказаного транспортного засобу, тому позивач є добросовісним набувачем відповідно до ст. 388 ЦК України; відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 68758217 від 20 жовтня 2020 року, об`єктом обтяження є інший транспортний засіб - автомобіль марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , однак з державним номерним знаком НОМЕР_3 ; з огляду на положення ч. 1 ст. 261 ЦК України, ОСОБА_1 подано позов у межах строку позовної давності, оскільки він дізнався про наявність обтяжень на належний йому транспортний засіб лише в жовтні 2020 року.

24 червня 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшов відзив ДП «Національні інформаційні системи» на вказану позовну заяву, в якій останнє просить визнати його неналежним відповідачем та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що відповідні відомості та оспорюваний запис № 16119210 внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 12 січня 2017 року з додержанням встановленого законом порядку та на підставі поданої заяви суб`єктом звернення - обтяжувачем АТ КБ «ПриватБанк»; Дніпропетровська філія ДП «Національні інформаційні системи», яка не є юридичною особою, тому не може бути самостійним учасником правовідносин, і прав позивача не порушувала, отже ОСОБА_1 помилково зазначено її в якості відповідача в указаній цивільній справі.

08 листопада 2021 року до Печерського районного суду міста Києва надійшли додаткові пояснення АТ КБ «ПриватБанк» на позов ОСОБА_1 , які банк просить врахувати під час ухвалення рішення та в яких зазначено про те, що станом на момент придбання позивачем автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було наявне обтяження цього транспортного засобу із терміном дії до 21 липня 2015 року.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен зокрема, позов підтримав та просив задовольнити з наведених у ньому та відповіді на відзив підстав.

Представник відповідача - АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та письмових поясненнях.

Дніпропетровська філія ДП «Національні інформаційні системи» про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Свого представника в судове засідання не направила.

Суд, заслухавши обґрунтування позивача та його представника, заперечення представника відповідача - АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 04 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 144/м, згідно з яким банком надано останньому кредит у сумі 20 000,00 доларів США, терміном до 03 листопада 2010 року, які він зобов`язався повернути, сплатити відсотки за користування кредитами і винагороду в строки та в порядку встановлених кредитними договорами.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави автотранспорту від 04 липня 2007 року, згідно з яким передано у заставу автомобіль Toyota Camry, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Обтяження щодо цього транспортного засобу внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження 11 липня 2007 року.

Вказані обставини встановлені рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області 20 березня 2013 року в справі № 2/0417/2580/12 (провадження № 22-ц/774/443/13), яким також в рахунок погашення заборгованості в розмірі 32 841,53 доларів США (еквівалент 262 393,97 грн) за кредитним договором №144/м від 04 липня 2007 року, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль Toyota Camry, 2002 року випуску, тип ТЗ - легковий седан-В, № кузова/шасі - НОМЕР_1 , об`єм двигуна - 2995, реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстрований 19 червня 2008 року за ОСОБА_4 , надавши ПАТ КБ «ПриватБанк» право продати цей заставлений автомобіль від імені ОСОБА_4 , шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем за ціною автомобіля не нижчою за звичайні ціни на автомобілі такої марки та моделі на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи (ч. 5 ст. 82 ЦПК України).

Зазначені вище факти стороною позивача у загальному порядку не спростовані та не оспорюються.

Крім того, з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 20 жовтня 2020 року вбачається, що 12 січня 2017 року внесений реєстраційний запис № 16119210 про обтяження автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_3 , на підставі договору застави серія та номер: 144/м, виданий 04 липня 2007 року, за яким ПАТ КБ «ПриватБанк» виступало обтяжувачем, а ОСОБА_3 - боржником.

У той же час, із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що 23 серпня 2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Застава є способом забезпечення зобов`язань; в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк(термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки згідно ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи, таким чином до відповідача перейшло право власності на предмет застави, статус заставодавця, всі права та обов`язки за договором застави.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

З огляду на вищенаведене, доводи позивача про те, що він є добросовісним набувачем спірного майна не заслуговують на увагу, оскільки заставодавець порушив вимоги ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», а тому, за вимогами ст. 388 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», його не можна визнати добросовісним набувачем спірного майна.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обтяжувач надавав свою згоду на відчуження заставного автомобіля, а тому обтяження зберігає силу для нового власника.

При цьому, судом з`ясовано, що 21 липня 2010 року державним реєстратором Волинської філії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України зареєстроване обтяження - арешт рухомого майна на підставі постанови старшого державного виконавця Демчук Г.М. ВДВС Луцького РУЮ та накладено заборону на відчуження автомобіля Toyota Camry, 2002 року випуску, тип ТЗ - легковий седан-В, № кузова/шасі - НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Боржник ОСОБА_3 . Термін дії обмеження відчуження до 21 липня 2015 року. Реєстраційний номер 10057151.

Наведене свідчить, що спірний транспортний засіб, який є предметом застави, був відчужений позивачу за наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про його арешт та відповідно й заборону відчуження.

Отже, оскільки на момент придбання ОСОБА_1 автомобіля марки Toyota Camry, 2002 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , була відсутня згода обтяжувача ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором застави автотранспорту від 04 липня 2007 року. Крім того, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесені відомості про обтяження вказаного транспортного засобу від 21 липня 2010 року, тому застава зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, незалежно від оплатності правочину, на підставі якого набуте зазначене майно, у зв`язку із чим набувач (позивач), в даному випадку, не може вважатися добросовісним і таким, що набув право власності на таке рухоме майно без обтяжень, тому суд зазначає про відсутність факту порушення його прав на спірний транспортний засіб і відмовляє в позові.

Що ж стосується посилань позивача на те, що об`єктом обтяження є інший транспортний засіб, оскільки зазначені у витягах з Державного реєстру обтяжень рухомого майна номерні знаки є відмінними, то суд, вважає, їх помилковими та необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи, вказаний автомобіль неодноразово відчужувався, при цьому, новий власник вправі залишити за транспортним засобом як попередній номерний знак цього ж власника, так і новий чи інший номерний знак транспортного засобу, знятого з обліку.

Крім того, номер кузова спірного транспортного засобу НОМЕР_1 є унікальним ідентифікаційним номером автомобіля, та однаковий в усіх наявних у матеріалах справи витягах з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданому 23 серпня 2013 року ОСОБА_1 у Центрі № 2 обслуговування м. Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області на автомобіль марки Toyota Camry, 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість і безпідставність, тому питання щодо застосовування позовної давності не вирішується.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1, 20, 27 Закону України «Про заставу», ст. ст. 9, 10, 12, 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. ст. 388, 572, 586, 589, 590 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Дніпропетровської філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у користуванні майном - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд міста. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 26 січня 2022 року.

Суддя: О.Л. Бусик