Справа № 199/4410/21
(2/199/228/22)
РІШЕННЯ

іменем України

17.01.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі:

представника позивача адвоката Олицького .М.,

представника відповідача адвоката Синиця А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ-ПРО» про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про визнання

Позов обґрунтований тим, що 13.06.2014 р. позивачем із ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО» було укладено договір іпотеки. Умовами Договору іпотеки було визначено, що ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО», як іпотекодавець, передає ОСОБА_1 , як іпотекодержателю, об`єкт нерухомого майна, а саме - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (сто дев`яносто чотири «а»), 195а (сто дев`яносто п`ять «а»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1 (пункт 1.1. Договору іпотеки). Вказаним договором іпотеки було забезпечено виконання ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО» своїх боргових зобов`язань, які виникли у останнього перед ОСОБА_1 на підставі укладеного договору позики грошей від 13.06.14 № 764 (п. 1.2. Договору іпотеки). Строк виконання зобов`язання, забезпеченого договором іпотеки було встановлено до першого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 1.8 Договору іпотеки).

Як стало відомо позивачу із повідомлення від ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО», між невідомою позивачу особою ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, виданої 24.02.2015 р. в Сполучених Штатах Америки в м. Нью Иорк, округ Нью Иорк, Спеціальним заступником Секретаря штату Нью Иорк Сандра Дж. Толмен за № NYC-01452SG, та ТОВ «Дніпропетровська комп`ютерна компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги. Умовами цього договору ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 передала Товариству з обмеженою відповідальністю «ДКК» право вимоги за договором іпотеки, в результаті чого ТОВ «ДКК» зайняло місце ОСОБА_1 в зобов`язаннях, що виникли з Договору іпотеки (п. 1.2. Договору) в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення Договору відступлення прав вимоги.

26.03.2015 р. ТОВ «ДКК», як новий іпотекодержатель, та ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО», як боржник за договором позики та іпотекодавець, уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами цього Договору у зв`язку з невиконанням ТОВ «КОНСАЛТ- ПРО» своїх боргових зобов`язань перед Іпотекодержателем передало ТОВ «ДКК» в рахунок виконання боргових зобов`язань право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ДКК» було припинено. Дата запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - 25.08.2016, номер запису - 9071283, підстава для його внесення: судове рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 17.08.2016 № 904/10715/15 ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, Дата набрання чинності: 17.08.2016.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що ніколи не уповноважувала ОСОБА_2 на вчинення будь-яких дій майнового характеру від її імені, з ОСОБА_2 навіть не знайома, а довіреність на представництво від 24.02.2015 р. в Сполучених Штатах Америки в м. Нью Йорк, округ Нью Йорк, Спеціальним заступником Секретаря штату Нью Йорк Сандра Дж. Толмен за № NYC-01452SG є підробленою та позивачем ніколи не видавалась. При цьому, факт підроблення довіреності, на підставі якої ОСОБА_2 діяла від імені ОСОБА_1 , підтверджується наступними доказами, а саме власним письмовим підтвердження у вигляді пояснень, якими ОСОБА_1 засвідчує вказані обставини та наполягає на тому, що не знайома з ОСОБА_2 , ніколи не уповноважувала її діяти від імені чи в інтересах ОСОБА_1 , не надавала ОСОБА_2 жодних довіреностей на представництво, щодо укладання договору відступлення та договору про задоволення вимог. ОСОБА_1 ніколи в житі не була знайома зі вказаною у договорі відступлення права вимоги фізичною особою, яка, начебто, діяла від її імені, а саме - ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) та не уповноважувала жодну іншу фізичну чи юридичну особу на вчинення дій відносно вказаних договорів іпотеки та позики від мого іменні, в тому числі в порядку передоручення; ніколи не уповноважувала та не виписувала на її ім`я та/або будь яких інших осіб довіреність на вчинення від мого іменні будь яких дій на укладання договір відступлення права вимоги та укладати договір про задоволення вимог і потекодержателя, зняття заборон та вчинення будь яких інших дій від мого імені; ніколи та нікому не надавала права вчиняти від мого імені дії та/або укладати будь які договори/правочини направленні на відступлення права вимоги по вищезазначеному договору іпотеки та укладати договір про задоволення вимог і потекодержателя; ОСОБА_2 та інші невідомі особи діяти без її відома та без надання нею повноважень на вчинення таких дій.

Відтак, всі дії, які вчиняла ОСОБА_2 від імені позивача на підставі цієї підробленої довіреності, є неправомірними та вчиненими нею без відповідних повноважень.

Відтак, на переконання позивача, як наслідок, недійсними є й наступні правочини, а саме:

1.договір про відступлення прав вимоги від 13.06.2014 р., укладений з ТОВ «ДКК»;

2.договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 26.03.2015 р., укладений між ТОВ «ДКК» та ТОВ «Консалт-ПРО».

Відповідач позов визнав, про що повідомив суд в окремо наданій заяві (а.с. 73).

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 13.06.2014 р. між позивачем та ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО» було укладено договір іпотеки (а.с. 9-10). Укладаючи договір, його учасники передбачили, що ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО», як іпотекодавець, передає ОСОБА_1 , як іпотекодержателю, об`єкт нерухомого майна, а саме - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (сто дев`яносто чотири «а»), 195а (сто дев`яносто п`ять «а»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1 (пункт 1.1. Договору іпотеки).

Вказаним договором іпотеки було забезпечено виконання ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО» своїх боргових зобов`язань, які виникли у останнього перед ОСОБА_1 на підставі укладеного договору позики грошей від 13.06.14 № 764 (п. 1.2. Договору іпотеки). Строк виконання зобов`язання, забезпеченого договором іпотеки було встановлено до першого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року (п. 1.8 Договору іпотеки).

26.03.2015 р. між ОСОБА_1 , від імені якої діяла ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої 24.02.2015 р. в Сполучених Штатах Америки нотаріусом штату Нью Йорк, та ТОВ «Дніпропетровська комп`ютерна компанія» було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 передала ТОВ «Дніпропетровська комп`ютерна компанія» право вимоги за договором іпотеки (п. 1.2. Договору) в обсязі та на умовах, що існували на момент укладення Договору відступлення прав вимоги (Т. 1 а.с. 11-12).

26.03.2015 р. ТОВ «Дніпропетровська комп`ютерна компанія» та ТОВ «КОНСАЛТ-ПРО», як боржник за договором позики та іпотекодавець, уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами цього Договору у зв`язку з невиконанням ТОВ «КОНСАЛТ- ПРО» своїх боргових зобов`язань перед іпотекодержателем передало ТОВ «ДКК» в рахунок виконання боргових зобов`язань право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (сто дев`яносто чотири «а»), 195а (сто дев`яносто п`ять «а» (Т. 1 а.с. 13-14).

Позивач заперечує наявність її волевиявлення на представництво її інтересів ОСОБА_2 , наголошує на тому, що незнайома із даною особою та ніколи не відвідувала США, ніколи не отримувала візу США та ніколи не підписувала та не видавала будь-яким особам довіреності, які нібито засвідчені 24.02.2015 р. в США (Т. 1 а.с. 16-19).

Адміністрацією Державної прикордонної служби України повідомлено про перетинання І.Яценко державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей та тимчасово окупованої території АР Крим, про що надано витяг, згідно з яким перетинання позивачем державного кордону України у напрямку США відсутнє (Т. 1 а.с. 135).

Процесуальні дії у справі:

1.ухвалою суду від 12.10.2021 р. за клопотанням позивача витребувані докази:

- витребувано від Державної прикордонної служби України (ідентифікаційний код 37996391, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) наявну в архівній базі даних інформацію про перетин державного кордону фізичною особою - громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 рік;

- витребувано від Державної прикордонної служби України (ідентифікаційний код 37996391, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) наявну в архівній базі даних інформацію про перетин державного кордону фізичною особою - громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 у період з 01.08.2014 року по 31.12.2020 рік;

- витребувано від Державної прикордонної служби України (ідентифікаційний код 37996391, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію щодо перетину державного кордону України у напрямку та/або із Сполучених Штатів Америки громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

2.ухвалою суду від 12.10.2021 р. витребувано від виконавчого органу Дніпровської міської ради Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 58) довіреність, видану 24.02.2015 р. в Сполучених Штатах Америки в м. Нью-Йорк, округ Нью-Йорк, Спеціальним заступником Секретаря штату Нью-Йорк Сандра Дж. Толмен за №NYC-01452SG та матеріали реєстраційної справи про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо об`єкту нерухомого майна, а саме - нежитлові приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , приміщення 194-А, АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1 (в завіреній копії).

Правовідносини між учасниками справи виникли із оспорення правочинів та регулюються ст.ст. 3, 11, 15, 16, 203, ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 124 Конституції України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво характеризується такими ознаками: цивільні права та обов`язки належать одній особі, а здійснюються безпосередньо іншою; представник вчиняє певні юридичні дії (вчинення виключно фактичних (не юридичних) дій представництвом не охоплюється); представник діє не від свого імені, а від імені іншої особи; представник діє виключно в межах наданих йому повноважень; правові наслідки настають не для представника, а для особи, яку він представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (стаття 238 ЦК України).

Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї.

Щодо заяви відповідача про визнання позову, то відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону: сторона, яка посилається на ті чи інші обставини (в даному випадку позивач), має навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Визнанню позову у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними правочинів, вчинених від її імені представником на підставі довіреності, має передувати визнання недійсною довіреності, виданої від 24.02.2015 р., втім, така вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в позовній заяві не викладена.

Як вже зазначалося в даному судовому рішенні, згідно із частинами першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 244 ЦК України передбачено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

На підтвердження обставин, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, позивач надав письмові докази (останні витребувані судом за заявою представника позивача про витребування доказів: інформацію з Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України у напрямку та/або із Сполучених Штатів Америки громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , у період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 рік, у період з 01.08.2014 року по 31.12.2020 рік, а також письмові заяви позивача, як свідка (а.с. 16-19), переклад яких здійснений з російської мови, втім, такі докази є неналежними.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Вимоги щодо належності, допустимості, достатності та достовірності доказів сформульовані у статтях 77-80 ЦПК України.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Що стосується письмових заяв позивача, як свідка, то такі докази є неналежними (ст. 77 ЦПК України).

Що стосується іншого письмового доказу - інформації з Державної прикордонної служби України щодо перетину державного кордону України, згідно з якою відсутні відомості про перетин ОСОБА_4 державного кордону України у напрямку Сполучених Штатів Америки, то він є недостатнім (ст. 80 ЦПК Країни) для встановлення відсутності волевиявлення позивача на представництво її інтересів іншою особою.

Доказуванню в цій справі насамперед підлягає не наявність/відсутність факту перетину державного кордону у певному напрямку, що на переконання ОСОБА_1 є достатнім та свідчить про доведеність факту ненадання нею будь-яким особам довіреності від 24.02.2015 р., а відсутність її (тобто ОСОБА_1 ) волевиявлення на представництво її інтересів, що має буде доведено за допомогою доказів, на підставі яких можна встановити, зокрема, неналежність підпису ОСОБА_1 в довіреності, що у сукупності з іншими доказами надало би змогу суду дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася.

Відтак, вочевидь неефективність обраного позивачем способу захисту своїх прав, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 19, ст. 33, п. 2 ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ-ПРО» про визнання правочинів недійсними відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору, та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.

Дата складення повного судового рішення 27.01.2022 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї