Провадження № 2/344/828/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря судового засідання - Дементьєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В :

01 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2020 року стягнуто з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2020 року до його повноліття. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, позивачу не вистачає, оскільки вона не працює, є інвалідом ІІІ групи з дитинства і потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Син також є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, і періодично потребує лікування. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів з відповідача останній допускає заборгованість по їх сплаті, не приймає участі у витратах на лікування дитини. Відповідач є працездатним, періодично працює за кордоном, але сином не цікавиться, коштів на утримання не надає. Добровільно досягти домовленості з відповідачем з приводу збільшення розміру аліментів на утримання дитини не вдається. За таких обставин позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі по 3 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

01 листопада 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначає, що з позовними вимогами не згідний, оскільки за станом здоров`я не працює та підприємницькою діяльністю не займається, за кордоном не працює, останній раз виїжджав за кордон у 2014 році. Крім того, має на утриманні неповнолітню дитину, а також через проблеми зі здоров`ям потребує лікування.

Позивач у судове засідання не з`явилася, попередньо представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач є особою з інвалідністю, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.2).

ОСОБА_4 є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.2).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 серпня 2012 року, що набрало законної сили 16 листопада 2012 року, розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_5 . При реєстрації розірвання шлюбу змінити позивачу прізвище на дошлюбне « ОСОБА_1 » (а.с. 4).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 (а.с. 5).

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 03 березня 2021 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2020 року і до повноліття дитини (а.с.6).

ОСОБА_5 є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства (а.с.7).

ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 12 липня 2021 року по 28 липня 2021 року, з 10 серпня 2021 року по 17 серпня 2021 року (а.с.8-9).

Відповідно до довідки виконкому Кам`янської сільської ради Берегівського району Закарпатської області від 27 квітня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно на території сільської ради ніде не працює, не навчається, підприємницькою діяльністю не займається (а.с.26).

Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_8 (а.с. 27).

Відповідно до копії закордонного паспорта ОСОБА_9 , останній у 2014 році виїжджав за межі України (а.с.28-33).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Згідно статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 (на яку також посилається і Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 524/7388/17) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні питання щодо можливості зміни розміру аліментів судом також враховується, що відповідно до норм Сімейного кодексу України розмір аліментів у будь-якому випадку не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Стаття 192 Сімейного кодексу України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що у 2022 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Пояснення відповідача про те, що він сам потребує лікування суд не приймає до уваги у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів про це.

Посилання відповідача на те, що він не працює суд оцінює критично, оскільки, по-перше, у батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами, по-друге, небажання батька працювати не повинно обмежувати права дитини у належному та достатньому утриманні.

Також суд зазначає, що принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину суд тлумачить розширено і не обмежує лише наявністю в нього офіційного доходу.

Наявність малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні відповідача не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки при прийнятті судом 02 грудня 2020 року рішення була врахована дана обставина.

Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що у позивача на день розгляду справи змінився матеріальний стан, оскільки з часу ухвалення судом рішення від 02 грудня 2020 року про стягнення аліментів витрати на утримання дитини зросли, значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, а у випадку захворювання також і на ліки. Розмір аліментів, який зобов`язаний сплачувати відповідач, є недостатнім для належного утримання дитини.

У сукупності наведеного, з врахуванням позиції позивача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в розмірі 3000,00 грн щомісячно.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Крім того, суд виходить з того, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

За таких обставин, враховуючи, що дослідженими у справі доказами встановлені підстави, передбачені статтею 192 Сімейного кодексу України, для зміни розміру аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, змінивши (збільшивши) розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей з 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 3000,00 грн. щомісячно на кожну дитину.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Тому стягнення аліментів у збільшеному розмірі слід розпочати з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про збільшення розміру аліментів.

Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про збільшення розміру аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн з відповідача в дохід держави.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити у повному обсязі.

Змінити розмір аліментів, що стягуються на підставі виконавчого листа №10270/20 від 02 грудня 2020 року, виданого на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області суду від 02 грудня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 3 000,00 грн (трьох тисяч гривен нуль копійок), щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: Закарпатська область, Іршавський район, с. Мідяниця.

Суддя Мелещенко Л.В.