провадження № 4-с/752/84/22
УХВАЛА

іменем України

24.01.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року скаржник ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дяченка І.В. звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М., заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 65712592 від 08.06.2021 року з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2018 року у справі № 752/23562/17, якою було затверджено умови мирової угоди від 13.11.2018 року, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 ; а також визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. про відкриття виконавчого провадження № 65712592 від 08.06.2021 року з примусового виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.11.2018 року у справі № 752/23562/17, якою було затверджено умови мирової угоди від 13.11.2018 року, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги зазначено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року у цивільній справі № 752/23562/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації; Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації в Київській області про визначення місця проживання дитини, було затверджено умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а провадження у справі закрито. 07.06.2021 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просила прийняти до виконання ухвалу суду від 15.11.2018 р. у справі № 752/23562/17 та виконувати умови мирової угоди в частині пунктів 1, 3-6, 8-12 мирової угоди. 08.06.2021 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65712592 з примусового виконання ухвали суду від 15.11.2018 року. Скаржник вказує, що дії державного виконавця щодо винесення зазначеної постанови є неправомірними, а постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.06.2021 року підлягає скасуванню, оскільки, подана заява не відповідала вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, а ухвала суду від 15.11.2018 року не відповідала вимогам до виконавчих документів, передбачених ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». У державного виконавця були відсутні правові підстави для прийняття ухвали суду до виконання та відкриття виконавчого провадження. Посилаючись на викладене, скаржник вимушений звернутись до суду із дано скаргою.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.09.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив її задовольнити з викладених в ній підстав. Одночасно зазначив, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого документу, який не містив даних про стягувача та боржника, в ньому була відсутня інформація про строк пред`явлення ухвали до виконання, не зазначено заходи примусового виконання. Виконавче провадження щодо п.п. 4, 9 мирової угоди було відкрито із порушенням правил територіальності. Наведені в скарзі та письмових поясненнях фактичні обставини в своїй сукупності свідчать про неправомірність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, а відтак відповідна постанова підлягає скасуванню.

Старший державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. в судовому засіданні просила в задоволенні скарги відмовити, оскільки, рішення про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймалось на підставі виданого судом виконавчого листа - ухвали суду, яка була приведене судом апеляційної інстанції у відповідність до вимог закону, та на час відкриття виконавчого провадження підстав для його повернення не було, а тому державний виконавець діяв в межах повноважень, наданих законом, та в подальшому з метою належного виконання ухвали суду вживала заходи щодо його виконання, а тому законних підстав для задоволення скарги відсутні.

Представник заінтересованої особи стягувача Грінберг Н.О. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року у цивільній справі № 752/23562/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Бориспільської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації; Орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації в Київській області про визначення місця проживання дитини, - було затверджено умови мирової угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а провадження у справі закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2021 року, заяву представника представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про виправлення помилок у виконавчому документі було задоволено. Приведено виконавчий документ - ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у справі № 752/23562/17 у відповідність з вимогами до виконавчих документів, передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом зазначення в резолютивній частині ухвали наступних відомостей: Батько - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; Мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Ухвалою Верховного Суду від 12.11.2021 року, було закрито касаційне провадження у справі № 752/23562/17 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Дяченком І.В., на постанову Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року.

07.06.2021 року ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просила прийняти до виконання ухвалу суду від 15.11.2018 р. у справі № 752/23562/17 та виконувати умови мирової угоди в частині пунктів 1, 3-6, 8-12 мирової угоди.

08.06.2021 року старшим державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65712592 з примусового виконання ухвали суду від 15.11.2018 року.

В обґрунтування вимог скарги зазначено про те, що заява стягувача до виконавчої служби була оформлена із порушенням вимог інструкції, а виконавчий документ - ухвала суду була оформлена із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в ньому, зокрема, не було зазначено даних про стягувача та боржника, а тому державним виконавцем неправомірно було відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Заперечуючи проти вимог скарги, старшим державним виконавцем було зазначено про те, що підстав для неприйняття заяви стягувача, повернення виконавчого документу та/або відмови у відкритті виконавчого провадження не було, а відтак дії щодо відкриття виконавчого провадження були правомірними та такими, що відповідали вимогам закону, підстави для скасування відповідної постанови відсутні.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність вимог скарга, та заперечень на неї, суд приймає до уваги те, що за змістом статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Пункт 6 частини 1 статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і пункт 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права та обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частинами першою, третьою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Вимоги до виконавчого листа закріплені ст. 4 вищевказаного закону, згідно якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

З наявної ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018 року у справі № 752/23562/17 вбачається, що, остання, містила необхідні реквізити, встановлені законом.

Крім того, постановою суду апеляційної інстанції у даній справі приведено виконавчий документ - ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року у справі № 752/23562/17 у відповідність з вимогами до виконавчих документів, передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом зазначення в резолютивній частині ухвали необхідних відомостей.

Відповідно до постанови начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.08.2021 року у виконавчому провадженні № 65712592 про результати перевірки законності виконавчого провадження, було встановлено, що дії старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук О.М. є такими, що вчинені із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена постанова є чинною, та у встановленому законом порядку оскаржена не була, та доказів зворотному матеріали справи не містять.

З мотивувальної частини зазначеної постанови вбачається, що начальником відділу було встановлено, що державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження були належним чином перевірені документи надані стягувачем, в т.ч. заява Грінберг Н.О., ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2018т р., та копія постанови Київського апеляційного суду від 24.05.2021 року, якою було приведено зазначену ухвалу суду у відповідність до вимог закону, останні, відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а відтак державним виконавцем у відповідності до вимог ст.ст. 17,19, 21, 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65712592.

Слід зазначити, що наведені скаржником в обґрунтування своїх вимог підстави в своїй сукупності не свідчать про наявність достатніх обставин для визнання неправомірними дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження та винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки, в ході розгляду справи судом було встановлено, що державним виконавцем на підставі поданих стягувачем документів було правомірно відкрито виконавче провадження.

На думку суду, наведені вище обставини свідчать про те, що під час прийняття державним виконавцем виконавчого документу для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, останній, дотримувався вимог Закону України "Про виконавче провадження», на який посилається скаржник в своїй скарзі, а тому дії, останнього, щодо відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження на час їх вчинення були правомірними, вчиненими в межах повноважень державного виконавця.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що боржник, при зверненні до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України на рішення державного виконавця та в ході розгляду вказаної скарги не довів наявності порушення своїх прав рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення у цій справі, як і не надав доказів належного виконання ухвали суду, якою було затверджено умови мирової угоди, укладеної між сторонами.

Та обставина, що державним виконавцем прийнято до виконання виконавчий документ - ухвалу суду, - не свідчить про порушення прав скаржника, оскільки, виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника в силу вимог чинного законодавства (зокрема, ч. 2 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення).

До того ж, відповідно до положень частин п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, саме на сторони у виконавчому провадженні покладено обов`язок повідомити державного виконавця про наявність, зокрема, помилок у виконавчому документі, а державний виконавець має відреагувати на таке повідомлення у відповідності з приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обставини неправомірності дій та рішення старшого державного виконавця при відкритті виконавчого проваджена не знайшли свого об`єктивного підтвердження, стороною скаржника не доведено достатніми доказами порушення його прав, а відтак суд вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 13, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Танащук Олесі Миколаївни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя Н.П. Чередніченко