Справа № 185/943/22
Провадження № 2/185/1696/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2022 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Єгоричевої К.Ю., представника відповідача Скиби С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем та звільнився за станом здоров`я. Внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу він отримав хронічні професійні захворювання та третю групу інвалідності. Внаслідок ушкодження здоров`я порушились його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тому позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням грошові кошти в сумі 200000 грн та судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 15000 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись на недоведеність позовних вимог з підстав, зазначених у письмових поясненнях та відзиві на позов.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, та був звільнений з роботи на підставі пункту 2 статті 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я.

Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.05.2011 року позивачу встановлено діагноз: радикулопатія з вираженим статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і переферичним нейросудинним сидромами з вазомотнотрофічними порушеннями на кистях, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу, в поєднанні з пері артрозами ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних суглобів (ПФ другого ст.).

Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлено, через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурних підрозділів та керівників дільниць.

Відповідно до виписки з акту освідування во ВТЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатнотсі у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги від 30.10.1995 року, позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності з 17.10.1995 року 10 відсотків безстроково у зв`язку з виробничою травмою 15.10.1992.

Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 24.06.2011 року, позивачу встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності з 24.05.2011 року безстроково; потреба у медичній та соціальній допомозі медикаментозне та сан.кур. лікування.

Зазначеними доказами підтверджується факт отримання позивачем професійних захворювань, які призвели до встановлення йому втрати 65% відсотків професійної працездатності та інвалідності третьої групи безстроково.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першою та п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Матеріалами справи встановлено, що внаслідок втрати професійної працездатності позивачу спричинено моральну шкоду, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, він позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я позивача, що також спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на позов щодо безпідставності позовних вимог.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці, позивач втратив професійну працездатність, став інвалідом, що порушило його звичне життя, змусило лікуватися, пристосовуватися до життя з обмеженими можливостями. Ушкодженням здоров`я позивачу заподіяні фізичні та моральні страждання, що змушує його обмежувати свою фізичну активність, відчувати дискомфорт у повсякденному житті і спілкуванні з оточуючими. Зазначені негативні зміни призводять до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійних захворювань та втрати професійної працездатності.

Суд приймає до уваги, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд враховує глибину та ступень моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнавав та зазнає внаслідок втрати професійної працездатності, обставин, які стали причиною встановлення втрати працездатності, а також їх наслідки, із урахуванням характеру ушкодження здоров`я позивача, що є незворотніми, безстроковими, виходить із засад розумності та справедливості та вважає необхідним визначити розмір компенсації моральної шкоди в сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) грн, що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я. Сума моральної шкоди підлягає стягненню з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Щодо стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати у розмірі 15000 грн суд зазначає наступне.

Згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне частково задовольнити вказану позивачем вимогу та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 9750 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,263,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 130 000,00 (сто тридцять тисяч гривень нуль копійок) грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 9750,00 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят гривень нуль копійок) грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1300,00 (тисяча триста гривень нуль копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлено 31 травня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", ідентифікаційний номер 00178353, вул. Соборна, 76, м. Павлоград Дніпропетровської області, 51400

Суддя М. М. Перекопський