Справа № 127/9479/21
Провадження № 22-ц/801/156/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 рокуСправа № 127/9479/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря Кобенди Ю. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Зодчих-11» про видачу наказу про звільнення, припинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будова Яна Михайлівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Антонюка В.В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 29 листопада 2021 року, -

в с т а н о в и в :

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Зодчих-11» про видачу наказу про звільнення, припинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Позивні вимоги мотивовані тим, що 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 обрано на посаду Голови правління ОСББ «Зодчих-11», про що було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згодом, згідно з інформацією, яка містилася в Єдиному державному реєстрі, позивачу стало відомо, що 13 лютого 2020 року було проведено реєстраційну дію та внесено зміни про керівника ОСББ «Зодчих-11», а саме ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_2 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 4012735.

Позивач зазначає, що її не було повідомлено про підстави та дату її звільнення, крім того, новим керівником ОСББ «Зодчих-11» не було оформлено належним чином звільнення ОСОБА_1 з посади та не видано копію наказу, не було внесено відповідного запису до трудової книжки та не здійснено всіх розрахунків, передбачених трудовим законодавством України.

Не погоджуючись із діями ОСББ «Зодчих-11», позивач звернулася із позовом до Господарського суду Вінницької області з вимогами визнати недійсним рішення, яке оформлено у виді протоколу № 1/2020 від 23 січня 2020 року. загальних зборів ОСББ «Зодчих-11», за адресою м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 11, проведених 23 січня 2020 року; визнати недійсним рішення засідання правління ОСББ «Зодчих-11», яке оформлено у виді протоколу № 1/2020 від 23 січня 2020 року засідання правління ОСББ «Зодчих-11» та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ «Зодчих-11», шляхом скасування запису від 13 лютого 2020 року № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Рішенням Господарського суду Вінницької області у справі за № 902/550/20 від 22 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено у повному обсязі. Рішення набрало законної сили 12 січня 2021 року.

09 жовтня 2020 року відповідачем було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу за номером 005012735 та внесено зміни про керівника ОСББ «Зодчих-11», а саме: змінено керівника з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи.

Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, рішення Господарського суду Вінницької області у господарській справі за № 902/550/20 від 22 вересня 2020 року було виконано в частині скасування запису від 13 лютого 2020 року за № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Таким чином, як зазначає позивач, періодом перебування ОСОБА_1 на посаді керівника ОСББ «Зодчих-11» є період з 23 жовтня 2014 року по 08 жовтня 2020 року, включно.

В той же час, останнє нарахування заробітної плати відповідачем на користь позивача, як зазначено у відповіді на адвокатський запит, відбувалося за повний місяць березня 2020 року. З квітня 2020 р. звітність за ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Вінницькій області, не подавалася.

Крім того, позивач зазначає, що з її боку не висловлювався ні в усній, ні в письмовій формі намір про звільнення із займаної посади, тому припинення повноважень позивача як керівника ОСББ «Зодчих-11», відбулось саме за рішенням та за ініціативи уповноваженого органу управління роботодавця і підставою для звільнення позивача з посади голови правління ОСББ «Зодчих-11» в даному випадку є п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач також зазначає, що на підставі її скарги від 19.02.2021 року, Управлінням Держпраці у Вінницькій області проводився позаплановий захід державного контролю ОСББ «Зодчих-11» з питань додержання останнім законодавства про працю, в ході проведення якого, головою правління ОСББ «Зодчих-11» Мельник В.В. надано відомості та копії табеля обліку робочого часу, відповідно до яких позивач не звільнена з посади голови правління ОСББ «Зодчих-11». На думку позивача, своїми діями відповідач ухиляється від припинення трудових відносин з позивачем з метою уникнення виплати вихідної допомоги, передбаченої законодавством про працю. Оскільки відповідачем не оформлено належним чином звільнення позивача із займаної посади, трудові відносини між сторонами продовжують тривати і оскільки 09 жовтня 2020 року відповідачем було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу та змінено керівника із ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , на думку позивача період з 13 лютого 2020 року по 08 жовтня 2020 року включно, слід вважати періодом вимушеного прогулу позивача, оскільки вона була позбавлена можливості виконувати свої посадові обов`язки в даний проміжок часу. У зв`язку з тим, що період вимушеного прогулу розпочався з лютого 2020 року, на думку позивача розрахунковим періодом слід вважати грудень 2019 року січень 2020 року.

Порушення відповідачем норм трудового законодавства і стало підставою для її звернення до суду із даним позовом, в якому вона просить:

-визнати трудові відносини між ОСББ «Зодчих-11» та нею припиненими на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, внаслідок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб з 08 жовтня 2020 року;

-зобов`язати ОСББ «Зодчих-11» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Зодчих-11» на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, що відбулося з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку з припиненням повноважень посадових осіб, із зазначенням дати звільнення 08 жовтня 2020 року включно та здійснити відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 ;

-стягнути з ОСББ «Зодчих-11» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі шестимісячного середнього заробітку, яка не нарахована і не виплачена їй у зв`язку з недотриманням відповідачем процедури звільнення та законодавства про працю і становить щонайменше 50 866,20 грн.;

-стягнути з ОСББ «Зодчих-11» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі, що становить щонайменше 65 803,10 грн.;

-стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за весь період починаючи з наступного дня після звільнення позивача (09 жовтня 2020 року) по день ухвалення рішення суду у даній справі, що станом на дату подання позову становить щонайменше 50 866,20 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Судові витрати залишено за позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будова Я. М., подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано те, що однією з позовних вимог є стягнення вихідної допомоги, а тому право ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом своїх прав в цій частині не обмежено будь яким строком у відповідності до частини другої статті 233 КЗпП України.

Позивач пред`явила позов в межах строку, встановленого статтею 233 КЗпП України та Прикінцевих положень КЗпП України.

Перебіг строку позовної давності почався з 13 січня 2021 року (набрання законної сили рішенням Господарського суду Вінницької області від 22.09.2020 року).

Відповідач свідомо та умисно ухиляється від оформлення наказу про звільнення ОСОБА_1 та розірвання трудових відносин з метою уникнення виплати вихідної допомоги, передбаченої законодавством про працю. Непроведення належним чином звільнення позивача в рамках трудового законодавства порушує її права, оскільки остання позбавлена можливості отримати допомогу по безробіттю та користуватися іншими соціальними гарантіями.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначив, що відповідач просив застосування сплив строку звернення до суду за статтею 233 КЗпП, однак в суді першої інстанції відповідач про сплив строку давності не заявляв, а тому суд в рішенні надав оцінку аргументам учасників справи, які ним не надавались.

Судом першої інстанції не визначено, в чому саме порушення допущені відповідачем та в чому вони полягають. Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог не конкретизовано щодо кожної з вимог.

Судом першої інстанції допущено порушення строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСББ «Зодчих-11», в інтересах якого діє адвокат Люлик Р. І., посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник вiдповiдача Люлик Р. І. заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

За змістом частини першої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 обрано на посаду голови правління ОСББ «Зодчих-11», про що було внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується Витягом з ЄДР від 05 травня 2020 року.

23 січня 2020 року відбулися загальні збори співвласників ОСББ «Зодчих-11», де вирішувалось питання про припинення повноважень позивача ОСОБА_1 , як керівника ОСББ «Зодчих-11» та обрання нового голови правління ОСББ «Зодчих-11» ОСОБА_2

13 лютого 2020 року внесено в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про нового голову правління ОСББ «Зодчих-11» ОСОБА_2 , яка з цього моменту приступила до виконання своїх обов`язків.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року у справі за № 902/550/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСББ «Зодчих-11», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Вінницької міської ради про визнання недійсним рішення загальних зборів, було задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним рішення загальних зборів ОСББ «Зодчих-11», яке оформлено у виді протоколу № 1/2020 від 23 січня 2020 року загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , проведених 23 січня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , (хол ІІ під`їзду); визнано недійсним рішення засідання правління ОСББ «Зодчих-11», яке оформлене у виді протоколу № 1/2020 від 23 січня 2020 року засідання правління ОСББ «Зодчих-11» та скасовано державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах, зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів ОСББ «Зодчих-11» шляхом скасування запису від 13 лютого 2020 року № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Стягнуто із ОСББ «Зодчих-11» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 12 січня 2021 року.

Відділом державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, рішення Господарського суду Вінницької області у господарській справі за № 902/550/20 від 22 вересня 2020 року було виконано в частині скасування запису від 13 лютого 2020 року за № 4012735 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В подальшому, 09 жовтня 2020 року відповідачем було проведено державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу та внесено зміни про керівника ОСББ «Зодчих-11», а саме ОСОБА_2 змінено на ОСОБА_3 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 005012735.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при припиненні повноважень ОСОБА_1 , як керівника, відповідачем були допущені порушення вимог трудового законодавства. Суд також виходив з того, що в ході розгляду справи судом було встановлено, що 13 лютого 2020 року було проведено реєстраційну дію та внесено зміни про керівника ОСББ «Зодчих-11», а саме ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_2 , про що вчинено запис в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи за номером 4012735. Водночас, позовна заява датована 09 квітня 2021 року, в суді позов зареєстровано 13 квітня 2021 року. Викладене свідчить про те, що встановлений законодавством тримісячний строк (стаття 233 КЗпП України) для звернення до суду із позовом про вирішення трудового спору пропущено позивачем більше як на десять місяців. Питання щодо поновлення цього строку позивачем не ставилось. Таким чином, за результатами розгляду справи було встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог по суті спору та у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду. Враховуючи вище зазначене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог по суті спору.

Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

До юрисдикції господарського суду за пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень).

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об`єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Згідно з частиною першою статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Отже, зазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання.

Вищим органом управління об`єднання є загальні збори.

Загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників.

Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами.

Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (частина перша статті 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками юридичною особи корпоративних прав на участь в її управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління юридичною особою або позбавлення таких повноважень на управління юридичною особою. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку із цим припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Необхідність такого правила зумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою (чи можливою шкодою) для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Отже, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства припинити на свій розсуд повноваження члена виконавчого органу у будь-який час.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року, справа № 569/4731/19.

За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

У справі № 205/4196/18 (провадження 14-670 цс19) Великою Палати Верховного Суду зроблені висновки про те, що під час розгляду спору щодо розірвання трудового договору (контракту) за пунктом 5 статті 41 КЗпП України матиме значення не наявність підстав для припинення повноважень (звільнення) посадової особи, а дотримання органом управління (загальними зборами, наглядовою радою) передбаченої цивільним законодавством й установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що для визначення юрисдикції суду для розгляду ініційованого звільненим з посади керівником юридичної особи (її виконавчого органу) спору з цією юридичною особою, її власником (органом, уповноваженим здійснювати від імені власника управління такою особою) про законність звільнення цього керівника (припинення його повноважень або усунення від посади), потрібно враховувати таке: за правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України), спір про розірвання з таких підстав підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. (Дивись пункт 16, 16.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження 14-670 цс19).

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 683/351/16-ц (провадження № 14-113цс20).

У справі вставнолено, що спір стосується захисту прав позивача як голови правління ОСББ «Зодчих-11», порушених, на її думку, відповідачем ОСББ «Зодчих-11», порушення порядку припинення її повноважень голови правління ОСББ «Зодчих-11», що є в основному порушенням прав учасника на управління об`єднанням, а не трудових прав керівника, а тому цей спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів, і, відповідно, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, не врахував, що спір виник з приводу реалізації позивачем, як головою правління ОСББ «Зодчих-11» корпоративних прав на участь у його управлінні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої - другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарг.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будова Яна Михайлівна, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2021 року у даній справі скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Зодчих-11» про видачу наказу про звільнення, припинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її вимог до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ) «Зодчих-11» про видачу наказу про звільнення, припинення трудових відносин, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу, стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за період затримки розрахунку віднесено до юрисдикції господарських судів.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.