Справа № 463/1760/19 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/3634/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.,

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 30 серпня 2021 року у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації.

Окрім цього, також ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом, а саме усунення ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , що видане 28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П.

Свій позов ОСОБА_1 мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з нерухомого та рухомого майна. Спадкоємцями першої черги майна померлого є ОСОБА_3 , з якою він був одружений з 2002 р. та позивачка, яка є його донькою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. від 28.11.2018 р., спадщина померлого ОСОБА_4 складається з квартири АДРЕСА_1 і його спадкоємцями в рівних частка є - його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 . Також, під час перебування у шлюбі, батько та його дружина ОСОБА_3 придбали два автомобілі, проте такі не увійшли до спадкової маси, оскільки є зареєстровані за відповідачкою і спадщину на них неможливо оформити у нотаріальному порядку. Крім цього, з виданої на адвокатський запит Довідки Львівського державного університету фізичної культури №76 від 04.02.2019 р., вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , який працював в університеті на посаді завідувача гуртожитку, йому було нараховано виплат на загальну суму - 39 186,54 грн., які були виплачені 27.04.2018 р. вдові померлого ОСОБА_4 - відповідачці ОСОБА_3 . Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, вказане спадкове майно померлого ОСОБА_4 , підлягає розподілу між його спадкоємцями по закону - в рівних частинах.

Оскільки норми цивільного законодавства чітко передбачають право спадкоємців здійснювати поділ спадкового майна за домовленістю, позивачка запропонувала відповідачці ОСОБА_3 врегулювати дане питання мирним шляхом за допомогою укладення договору про поділ спадщини, з попереднім виділом частки померлого у спільному сумісному майні подружжя. Однак, відповідачка на таку пропозицію не реагує. З врахуванням неведеного змушена звернутись до суду із позовом.

Свій позов ОСОБА_3 мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_3 та донька померлого від першого шлюбу ОСОБА_1 28.11.2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого, сторони є спадкоємцями 1/2 частини майна померлого, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка відразу зареєструвала в зазначеній квартирі своє право власності та здійснила в ній реєстрацію свого та доньки місця проживання, хоча проживає в м. Пустомити. Проте вважає, що набуття відповідачкою 1/2 вказаного майна є безпідставним, оскільки відповідачка підлягає усуненню від права на спадкування за законом. З чоловіком у нас неї зареєстрований шлюб 15.03.2002 р. З цього часу вона постійно була свідком його напружених відносин з відповідачкою, які в 2017 р. були практично припинені, а в останній рік життя їх спілкування практично припинилося через агресивну поведінку останньої та конфлікти щодо коштів. Окрім того до припинення спілкування між чоловік та відповідачкою, остання постійно вимагала в померлого чоловіка кошти невідомо для яких потреб, тим більше, що таких коштів він не мав, оскільки його заробітна плата була достатньо посередньою, а більшість коштів належали ОСОБА_3 . Окрім цього, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я померлий потребував значних коштів, які ОСОБА_1 надати відмовилась. Тому вважає, що відповідачка не має ні морального, ні законного права на спадкування після смерті чоловіка, який потребував допомоги. На підставі ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки спадкодавець потребував допомоги відповідача, відповідачка мала можливість її надати, проте ухилялась від обов`язку щодо її надання, а отже звертається до суду із позовом.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 30 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано 1/2 частку:

- автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_2 ;

- автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ;

- грошових виплат в розмірі 32 008,19 грн., спадковим майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Здійснено поділ спадкового майна між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_3 в рівних частинах та визнано право позивачки ОСОБА_1 на частину спадкового майна:

- 1/4 частку вартості відчуженого відповідачем автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ;

- 1/4 частку автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску;

- 1/4 частину грошових виплат в розмірі 32 008,19 грн.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної їй частки у спадковому майні померлого ОСОБА_4 в розмірі 201 310,29 грн., що складається з:

- 1/4 частки вартості відчуженого відповідачем після відкриття спадщини автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , у розмірі - 39 250,00 грн.;

- 1/4 частки вартості автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску, у розмірі - 154 058, 25 грн.

- 1/4 частки суми грошових виплат у розмірі - 8 002,04 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , що видане 28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. - відмовлено за безпідставністю.

Понесені ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 17 013,11 грн. (сімнадцять тисяч тринадцять гривень одинадцять копійок) компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що позивачка не є членом їхньої сім`ї. Також звертає увагу, що автомобіль марки «Мерседес-Бенц S 300», 1998 року випуску, на частку у якого безпідставно претендує позивачка, придбано нею у 2007 році за кошти отримані від продажу іншого автомобіля, набутого ще у середині 1990-х років. Також зазначає, що з метою придбання автомобіля марки «Фольцваген Гольф», вартість якого складає 616223 грн., нею було здійснено внесок 340000 грн. наданих у позику ОСОБА_5 , розписка надана суду позикодавцем і кошти за цим договором є неповернутими. На решту суми було укладено кредитний договір із ТзОВ «Порше Мобіліті» від 21.03.2019. Зобов`язання за кредитним договором були виконані за рахунок продажу належного автомобіля марки «Мерседес-Бенц S 300» та її заощаджень. Також зазначає, що набуття відповідачем 1/2 спадкового майна є безпідставним, оскільки відповідачка підлягає усуненню від права на спадкування за законом. З чоловіком у неї зареєстровано шлюб 15.03.2002 і з цього часу вона була свідком напружених відносин з відповідачкою, а в останній рік життя чоловіка, вони припинили спілкування через агресивну поведінку останньої. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, а позов ОСОБА_3 задоволити. Судові витрати просить покласти на ОСОБА_1 .

21 лютого 2022 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 . Вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовити, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021року залишити без змін.

25 травня 2022 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із воєнним станом на території України та зайнятістю представника ОСОБА_7 у територіальній обороні у Львівській області, проте ніяких підтверджуючих документів до клопотання не було додано.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Враховуючи, що у скаржниці та її представника була можливість для наведення суду наявних у них доводів у поданій до суду апеляційній скарзі, зважаючи на строки розгляду справи судом, та з огляду на те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 р. випуску, кузов № НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ; грошові виплати в розмірі 32 008,19 грн. набуті подружжям ОСОБА_4 у шлюбі, відповідно до положень ст.60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і у відповідності до положень ст.70 СК України кожному із подружжя на час смерті ОСОБА_4 належало по 1/2 частині цього майна та з врахуванням наявності двох спадкоємців першої черги, частка спадкодавця ОСОБА_4 підлягає успадкуванню ними в рівних частках.

Встановивши, що ОСОБА_1 не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність зустрічного позову та відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть (а.с.10), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Як вбачається із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги майна померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , з якою він був одружений з 2002 року та донька ОСОБА_1 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською І.П. від 28.11.2018 р., спадщина померлого ОСОБА_4 складається з квартири АДРЕСА_1 і його спадкоємцями в рівних частка є - його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно, до ст.2 Закону України «Про оплату праці», до заробітної плати відносяться гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством та інші заохочувальні та компенсаційні виплати та зокрема: виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Як вбачається із довідки № 31/13-С-13/АЗ від 28.01.2019 р. та Довідки № 31/13-С-24/АЗ від 31.01.2019, виданих Регіональним сервісним центром у Львівській області МВС України, вбачається, що станом на 19 квітня 2018 р. (день відкриття спадщини) - за ОСОБА_3 в ТСЦ 4641 РСЦ МВС у Львівській області, були зареєстровані наступні транспортні засоби :

- автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», н.з. НОМЕР_1 , 2015 р.в., дизель, червоного кольору, кузов № НОМЕР_2 , який 28.03.2018 р., було зареєстровано на ім`я відповідача і його вартість на день реєстрації становила - 616 223,00 грн.;

- автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», н.з. НОМЕР_3 , 1998 р.в., сірого кольору, дизель, кузов № НОМЕР_4 , який 04.07.2018 р. було перереєстровано на нового власника, тобто відчужено відповідачкою за договором купівлі-продажу укладеному в ТСЦ за 157 000,00 грн.

Крім цього, з довідки Львівського державного університету фізичної культури №76 від 04.02.2019 р. вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , який працював в університеті на посаді завідувача гуртожитку, йому було нараховано виплат на загальну суму - 39 186,54 грн., з них: матеріальна допомога - 2 303,49 грн.; оплата по листку непрацездатності - 960,15 грн.; компенсація за невикористану відпустку за 2012-2018 р.р. - 35 922,90 грн. Кошти після стягнення податку з доходу і військового збору в сумі - 32 008,19 грн. були виплачені 27.04.2018 р. вдові померлого ОСОБА_4 - відповідачці ОСОБА_3 .

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Частиною 1 ст.70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ст.370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюються шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності, присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України)

Спадкування є іншим видом набуття особистої приватної власності кожного з подружжя. При цьому до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (ст. ст. 1218, 1219 ЦК України). Тому у складі спадщини може перебувати будь-яке майно, крім прав та обов`язків, нерозривно пов`язаних з особою спадкодавця.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що частка спадкодавця ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на майно яке було набуте за час спільного подружнього проживання з дружиною ОСОБА_3 та було зареєстроване за нею, становить - 1/2 майна подружжя та фактично є спадковим майном, яке повинно бути включене до загальної спадкової маси. Це спадкове майно складається з 1/2:

- автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_2 ;

- автомобіля марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ;

- грошових виплат в розмірі 32 008,19 грн., спадковим майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України, вказане спадкове майно померлого ОСОБА_4 підлягає розподілу між його спадкоємцями по закону в рівних частинах.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до переконання, що позиція сторони відповідачки за первісним позовом про те, що вказане вище майно придбане за особисті кошти жодними належними та достатніми доказами не підтверджуються, оскільки з врахуванням висновків у Постанові від 22 вересня 2020 року (Справа № 214/6174/15-ц,Провадження № 14-114цс20) Великої Палати Верховного Суду саме на відповідачку покладався обов`язок доведення спростування статусу набутого під час шлюбу подружнього майна, оскільки вона вважає, що це майно є її особистою власністю і воно не може включатися у спадкову масу після смерті її чоловіка. Разом з тим, за життя спадкодавця відповідачка ОСОБА_3 не заявляла вимоги про вказаного майна особистою власністю, нею також не заявлено такий позов на даний час і вона не довела, що спірне майно, яке набуте під час шлюбу є її особистою власністю.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог, встановлених ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому жодних доказів того, що автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , ОСОБА_3 придбала за особисті кошти вона не надала. Недоведеними є її доводи, що цей автомобіль придбаний за кошти від продажу іншого автомобіля, який їй належав на праві власності, оскільки ні доказів вартості іншого проданого автомобіля, ні договору продажу із зазначенням дати його продажу, відповідачка не надала.

Що стосується доводів відповідачки про те, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 р. випуску, кузов № НОМЕР_2 , придбаний під час шлюбу частково за кошти друга сім`ї, які досі не повернуті та за рахунок кредитних коштів ПАТ "Ві Ес Банк", зобов`язання за яким виконано за рахунок продажу автомобіля марки «Мерседес-Бенц С-300» та заощаджень, то такі також не підтверджені належними і допустимими доказами.

Із системного аналізу норм ст..ст. 57, 60, 63, 66-68, 70 СК України випливає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 р. випуску, кузов № НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 ; грошові виплати в розмірі 32 008,19 грн. набуті подружжям ОСОБА_4 у шлюбі, відповідно до положень ст.60 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і у відповідності до положень ст.70 СК України кожному із подружжя на час смерті ОСОБА_4 належало по Ѕ частині цього майна.

Дійшовши висновку, що вимоги позивачки за первісним позовом є обґрунтованими і з врахуванням наявності двох спадкоємців першої черги, частка спадкодавця ОСОБА_4 підлягає успадкуванню ними в рівних частках, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спадковим, поділ спадщини, визнання права власності на спадкове майно та стягнення компенсації.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги, що автомобіль марки «Mercedes-Benz S 300», номерний знак НОМЕР_3 , 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_4 на частку у якому безпідставно претендує позивачка, придбано нею у 2007 році за кошти отримані від продажу іншого автомобіля, набутого ще у середині 1990-х років, не заслуговують на увагу, оскільки такі не підтверджуються достатніми і допустимими доказами.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що з метою придбання автомобіля марки «Volkswagen Golf Variant», номерний знак НОМЕР_1 , 2015 р. випуску, кузов № НОМЕР_2 , вартість якого складає 616223 грн., скаржницею було здійснено внесок 340 000 грн. наданих у позику ОСОБА_5 , розписка надана суду позикодавцем і кошти за цим договором є неповернутими, на решту суми було укладено кредитний договір із ТзОВ «Порше Мобіліті» від 21.03.2019 року, зобов`язання за кредитним договором були виконані за рахунок продажу належного автомобіля марки «Мерседес-Бенц S 300» та її заощаджень, оскільки вказане, не спростовують того факту, що придбаний автомобіль є подружнім майном, разом з тим, жодних доказів про отримання цього кредиту, квитанції про перерахування кредитних коштів чи про погашення кредиту відповідач не надала.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування за законом слід зазначити наступне.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз`яснень п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , суд першої інстанції підставно виходив з того, що під час розгляду справи відповідачкою (позивачкою по зустрічному позові) не надано доказів того, що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому судом встановлено, що спадкодавець був матеріально забезпечений, відносно здоровий і не потребував жодного стороннього догляду, помер через декілька днів після планової госпіталізації. Окрім цього, не доведено відповідачкою (позивачкою по зустрічному позову), що позивачка (відповідачка по зустрічному позову) ухилялася від надання допомоги батькові, а також винної поведінки відповідачки (зокрема, відмова від надання допомоги батькові), потреби спадкодавця у допомозі саме відповідачки. Зокрема, не надано доказів на підтвердження того, що спадкодавець дійсно потребував сторонньої допомоги, а якщо потребував - звертався за такою допомогою до відповідачки (доньки), а остання ухилявся від її надання.

Таким чином, встановивши, що ОСОБА_1 не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність зустрічного позову та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки із системного аналізу законодавства, що регулює усунення від права на спадкування та практики суду касаційного інстанції у даній категорії справ вбачається, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи та лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не надано належних доказів на підтвердження заявлених нею вимог, а також доказів того, що на день смерті ОСОБА_4 потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, а також доказів того, що вона зверталася до відповідачки за такою допомогою та що відповідач мала можливість надавати таку допомогу, однак ухилялася від надання такої.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Разом з тим, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 була свідком напружених відносин померлого з відповідачкою, а в останній рік життя чоловіка, вони припинили спілкування через агресивну поведінку останньої, не можуть підтверджувати факт ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року - слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2022 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник