Справа 202/1810/22
Провадження 2-о/206/219/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Плінської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Крижко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Самарський районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у поданій ним до суду в порядку окремого провадження заяві просить встановити факт смерті його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживав на день смерті за адресою: АДРЕСА_1 тобто на тимчасово окупованій території, що унеможливлює реєстрацію смерті органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2022 року було відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі.

Заявник у судове засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи в його відсутності.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, що не перешкоджає розгляду справи .

Село Бугас Волноваського району Донецької області не визначено Верховною Радою України тимчасово окупованою територією України, але оскільки воно перебуває в окупації збройних формувань російської федерації, які здійснюють агресивні військові дії, та отримати лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_2 зараз не можливо, суд вважає за необхідно розглянути справу в порядку особливого провадження, передбаченого ст. 317 ЦПК України.

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Судом установлено, що заявник є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ця подія відбулася в с. Бугас, Волноваський район, Україна, Донецька область, тобто на тимчасово окупованій території, що є загальновідомим фактом.

На підтвердження цього факту заявник надав суду:

-копію «справки о причине смерти» зразка т.з. «ДНР», виданого 25 лютого 2022 року рос. « причина смерти множественные осколочне травмы тела»;

-копію «Свидетельства о смерти» зразка т.з. «ДНР» російською « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умер 25.02.2022 года в возрасте 49 лет в с. Бугас, Волновахского района».

Та обставина, що ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій території, де не може бути виданий встановленої форми документ про смерть, унеможливлює отримання виданого державним органом України свідоцтва про його смерть з огляду на нижченаведене законодавство.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova andRussia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ необхідно розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення акту смерті ОСОБА_2 обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-265, 315, 316 - 317, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Самарський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, село Максимовка (Бугас), Волноваський район Донецька область, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Бугас, Волноваського району Донецької області, у віці 49 років.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А.В. Плінська