ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В..

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року, ухвалене суддею Невеніциним Є.В., повний текст рішення складено 22 грудня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, -

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року у справі №638/5975/20, та стягнути аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн.

Позовна заява мотивована тим, що за судовим наказом №638/5975/20 з відповідача присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, відповідач сплачував грошові кошти у розмірі 2 500 грн., проте, пізніше став сплачувати 1000 грн., що є меншим за мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений СК України. На даний час розміру аліментів, встановлених судовим наказом, не достатньо, дитина у цьому віці потребує значних витрат, дитина зростає та потребує зміни сезонних речей, відвідуючи шкільний заклад, є необхідність в постійних витратах на харчування, канцелярське приладдя, засоби гігієни, стандартні ліки при захворюваннях. Дитина перебуває на повному утриманні позивача, позивач сплачує комунальні послуги та інше. Вважає є підстави змінити спосіб стягнення аліментів та визначити його у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн., така сума буде відповідати інтересам та потребам сина та частково покривати витрати, які позивач несе на утримання дитини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру - задоволено частково.

Змінено спосіб та розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року у справі №638/5975/20.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, інших утриманців не має, у судовому засіданні пояснив, що має місце роботи, періодичні додаткові доходи, має у власності автомобіль, тобто має фінансову можливість утримувати транспортний засіб. Щодо доводів відповідача про купівлю речей дитині, суд зазначив, що добровільне утримання дитини є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 справа № 712/4702/19, провадження № 61-929св20.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що законом чітко визначені підстави та вичерпний перелік обставин, за наявності яких судом може бути збільшено розмір аліментів, а саме у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я дитини або платника аліментів. Зазначає, що у порушення принципу змагальності та ст. 81, ст. 83 ЦПК України, незважаючи на те, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження існування будь-якої з вказаних законодавчо встановлених у ст. 192 СК України обставин, суд задовольнив позовні вимоги. Вважає, що за таких обставин, відсутня підстава позову, якою обґрунтовує позивач свої вимоги. Зазначає, що оскільки матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, за вказаний період не тільки не покращилося, а навпаки погіршилося, то не було жодних правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідач фінансово неспроможний сплачувати аліменти більше вже визначеного судом розміру, а через карантинні обмеження в Україні та пов`язану з цим економічну кризу, матеріальний стан відповідача суттєво погіршився.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.01.2022 року дана справа витребувана з Дзержинського районного суду м. Харкова (а.с. 60).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.02.2022 року у даній справі відкрито апеляційне провадження (а.с. 66).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 02.08.2022 року дана справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 69).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду дана справа призначена до апеляційного розгляду на 07.12.2022 року, без повідомлення учасників справи (а.с. 70).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що згідно судового наказу №638/5975/20 від 02.06.2020 року з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, інших утриманців не має, у судовому засіданні пояснив, що має місце роботи, періодичні додаткові доходи, має у власності автомобіль, тобто має фінансову можливість утримувати транспортний засіб.

Щодо доводів відповідача про купівлю речей дитині, суд зазначає, що добровільне утримання дитини є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину. Викладене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 справа № 712/4702/19, провадження № 61-929св20.

При цьому, судом першої інстанції враховано, що заявляючи вимоги про стягнення аліментів у розмірі 2 500 грн., позивач обґрунтовує це фінансовою можливістю відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

При визначені способу та розміру аліментів, судом першої інстанції також враховано, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, майновий та фізичний стан відповідача, та визнано, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність змінити спосіб та розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.06.2020 року у справі №638/5975/20, та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд першої інстанції визнав, що найвищі інтереси дитини є пріоритетними як для суду, так і для батьків, оскільки дитина в силу свого віку не може самостійно захищати свої інтереси та вказаний обов`язок покладається не лише на батьків, а й на державу також.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 і неодноразово підтримані Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших, і ця судова практика є незмінною.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, ОСОБА_3 зазначено, що для розвитку дитини необхідне гідне утримання з боку батьків, на день звернення до суду з позовом ОСОБА_5 виповнилось вісім років, він зростає, потребує зміни сезонних речей, відвідуючи учбовий заклад, є необхідність в постійних витратах на харчування, канцелярські приладдя, засоби гігієни, стандартні ліки при захворюваннях, син перебуває повністю на її утриманні, вона сплачує комунальні послуги та інше, проте коштів на всі потреби у неї однієї не вистачає.

Водночас, колегія суддів, звертає свою увагу на те, що всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довела обставини, передбачені статтею 192 СК України, зокрема зміни (покращення чи погіршення) майнового стану її та відповідача після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів. Проте, доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.

Позивач не надала доказів на підтвердження того, що у відповідача змінився матеріальний стан, так як і не надала докази свого майнового стану.

При цьому, в суді першої інстанції не заявлялося клопотання про витребування відомостей з органів Державної фіскальної служби України для перевірки розміру доходів відповідача.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять даних, що у відповідача покращився майновий стан, тобто позивачем не було доведено, що матеріальний стан відповідача порівняно з 2020 роком покращився.

У позовній заяві не міститься жодного посилання на зазначені у ст. 182 СК України обставини, а зазначено лише, що розмір аліментів, який сплачує відповідач, не достатній для повного забезпечення сина (одяг, школа, гуртки, участь у різноманітних заходах). Позов ґрунтується цілком на цьому твердженні, при цьому будь-якого доказу на підтвердження наявності обставин для збільшення розміру аліментів, що стягуються, позивачем не надано, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову та збільшення розміру аліментів.

Позов з підстав, передбачених ст.185 СК України, ОСОБА_3 не заявлявся, а тому пояснення позивача щодо понесених додаткових витрат на утримання сина не заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, зокрема, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу).

Тому, доводи позовної заяви про необхідність збільшення розміру аліментів з тих підстав, що відповідачем сплачуються аліменти у розмірі 1000 грн., не заслуговують на увагу, оскільки мінімальний розмір аліментів визначений вимогами закону та повинен бути приведений у відповідність державним виконавцем при їх примусовому стягненні.

Згідно п. 3, 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору відповідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

При подачі апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1362 грн. (а.с. 49), який у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у задоволенні позовних вимог підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені ОСОБА_1 у розмірі 1362 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов