Дата документу 01.02.2022 Справа № 937/6723/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/523/22 Головуючий у 1-й інстанції: Колодіна Л.В.
Є.У.№ 937/6723/21 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бєднова Олександра Анатолійовича, за участі третьої особи Державного реєстратора виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, про скасування запису про державну реєстрацію права власності на майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила з урахуванням уточнених позовних вимог скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована за відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14.02.2018 з ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Бєдновим О.А., реєстраційний номер 285.

В обґрунтування позову зазначала, що 01 лютого 2018 року невідома особа, скориставшись її паспортом, заздалегідь знаючи про те, що за станом здоров`я вона фактично не пересувається та постійно знаходиться у себе за місцем мешкання, уклала від її імені договір купівлі-продажу належної їй квартири з покупцем ОСОБА_3 , який 14 лютого 2018 року здійснив продаж квартири ОСОБА_2 .

Про факт незаконного продажу належного їй майна вона дізналася 20 лютого 2018 та відразу звернулася до Мелітопольського відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, відомості були внесені до ЄРДР за № 0000638 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

За її позовом рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 липня 2018 року договір купівлі-продажу від 01 лютого 2018 року був визнаний недійсним, а квартира була витребувана від добросовісного набувача ОСОБА_2 .

Проте, на теперішній час вона не має змоги в повному обсязі розпорядитися своєю власністю, оскільки в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником квартири записана відповідачка.

Посилаючись на вказані обставини, просила про задоволення позову.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено.

Скасовано запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , що зареєстрована за нею на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 14 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Бєдновим О.А., реєстраційний номер 285.

Судове рішення мотивовано тим, що право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру припинено судовим рішенням про витребування майна із чужого незаконного володіння, що є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру та скасування запису про право власності відповідачки на таке майно.

Не погоджуючись з рішенням суду,ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом було ухвалено рішення, яке прямо суперечить нормі статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», а також, на думку апелянта, рішення суду є невмотивованим, оскільки суд застосував норми права, які не підлягають застосуванню. Вважає, що суд безпідставно скасував відповідний запис в державному реєстрі, оскільки договір купівлі-продажу від 14 лютого 2018 року недійсним не визнавався, а судовим рішенням від 20 липня 2018 року її право власності на спірну квартиру не припинено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Від директора департаменту реєстраційних послуг Мелітопольського міської ради Запорізької області С. Касярума до апеляційного суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи ОСОБА_1 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності суду не подавала.

Суд визнав причини неявки позивача і її представника у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, вислухавши ОСОБА_2 та її представника адвоката Зінченка Є.М., які підтримали апеляційну скаргу і просили прол її задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 01.02.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Рій К.Ю. та витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

Постановою державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області від 27 травня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.03.2004 р. №1-517. Як зазначено у постанові, судовим рішенням від 20.07.2018 договір купівлі-продажу квартири від 14.02.2018, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , недійсним не визнаний, а витребування квартири від ОСОБА_2 не припиняє її право власності, оскільки остання є добросовісним набувачем квартири та на теперішній час зареєстрована як власник цієї квартири в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна(а.с.10).

Як видно із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 14.02.2018 за ОСОБА_2 (а.с.15,16).

За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому, належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019, що набрав чинності 16.01.2020, внесено зміни до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2018 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 01.02.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , проте судом не вирішено питання про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_2 , що порушує права ОСОБА_1 як власника спірної квартири.

Аналіз викладеного свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Установивши, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 і що державний нотаріус, який здійснює функції державного реєстратора, відмовив позивачці у відновлені право установчих документів на квартиру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у обраний позивачем спосіб.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди відповідачки з рішенням суду від 20 липня 2018 року про витребування у неї квартир на користь власника в порядку ст.388 ЦК України.

Оскаржуваним рішенням права ОСОБА_2 фактично не порушені, оскільки її право власності на спірну квартиру припинено судовим рішенням від 20 липня 2018 року, яким спірна квартира витребувана у неї на користь ОСОБА_1 .

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Керуючись ст. ст.374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2022 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська