Справа № 686/2400/21
Провадження № 2/686/1148/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2022 року м.Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді: Чевилюк З.А.

за участі секретаря: Перун А.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Макухіна Ольга Григорівна про визнання недійсним договору дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 21.04.2020 року недійсним відповідно до ч.3. ст.203, ч.1 ст.215, ч.1 ст.230, ч.1 ст.233 ЦК України. ОСОБА_4 обманним шляхом заволодів квартирою АДРЕСА_1 , що належала його батьку ОСОБА_5 . В силу похилого віку та безпорадного стану(старече слабоумство) ОСОБА_5 не розумів, які документи підписував. ОСОБА_5 помилився щодо правової природи правочину. Насправді він хотів скласти заповіт або договір довічного утримання, оскільки в 84 роки потребує постійної сторонньої допомоги та підтримки. Договір дарування був оформлений під впливом тяжкої обставини:хвороби та безпомічного стану ОСОБА_5 , який є інвалідом другої групи та не може самостійно доглядати за собою. Позивач по справі здійснювала догляд за ОСОБА_5 , готувала їсти, купувала ліки. ОСОБА_5 оформив на неї довіреність. ОСОБА_5 має розлади особистості та поведінки, внаслідок судинного захворювання головного мозку з транзитарними розладами, що підтверджується випискою з медичної карти., має діагноз дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ степені. ОСОБА_4 не доглядає за ОСОБА_5 , підтвердженням чого є рішення Хмельницького міськрайонного суду від 19.05.2014 року у справі № 686/5227/14ц про стягнення аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів.

Позивач та її представник в судовому засідання позов підтримали та наполягали на його задоволені; вказали, що позивач здійснювала догляду за померлим ОСОБА_5 , купувала ліки, готувала їжу близько трьох років. Вказали, що відповідач самоусунувся від догляду за батьком, мав з ним складні конфліктні відносини. ОСОБА_4 не утримував батька, не турбувався про нього. Представник відповідача заперечив заявлений позов та просив відмовити у його задоволені за необґрунтованістю та безпідставністю. Приватний нотаріус Макухіна О.Г. подала заяву про розгляд справи за відсутності.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили здійснення догляду за померлим ОСОБА_5 позивачем по справі. Свідок ОСОБА_7 вказав на наявність неприязних, конфліктних відносин між відповідачем та померлим ОСОБА_5 .

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов не підлягаючим до задоволення.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відповідно достатті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно достатті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (дня смерті особи) згідно ст.1220 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та(або)не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а вразі її смерті-за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.(ст.225 ЦК України).

Декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.(З.У. Про надання публічних(електронних публічних)послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . ОСОБА_5 не визнаний судом недієздатним.

ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 , позивач по справі зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні.

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 21.04.2020 року оформлено нотаріально посвідчений договір дарування квартири за адресою АДРЕСА_2 , де набувачем визначено відповідача. В договорі вказано, що нотаріус роз`яснив відмінність договору дарування від договору довічного утримання. Сторони підтвердили, що розуміють природу правочину та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір немає характер фіктивного та удаваного, сторони не визнані недієздатними/обмежено дієздатними, не перебувають у хворобливому стані, не страждають в момент укладення договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню значення своїх дій, не обмежені у праві укладати правочини. ОСОБА_5 власноруч зазначив, що договір відповідає його волі, здійснивши відповідний запис на правочині.

Після смерті ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись як відповідач, так і позивач по справі. У померлого з позивачем відсутні будь-які правові зв`язки родинного чи договірного характеру. За матеріалами спадкової справи є заповіт від 20.12.2019 року ОСОБА_5 оформлений для сина ОСОБА_4 , за яким спадкодавець заповів все своє майно останньому. Відповідачем оформлено спадкові права. Раніше 4.12.2018 року ОСОБА_5 оформляв заповіт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 на ОСОБА_1 ; 5.05.2010 року мав місце спадковий договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим договір припинено. Наступний заповіт скасовує попередній.(ст.1254 ЦК України).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 19.05.2014 року у справі №686/5227/14-ц стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_5 . Відомостей про наявність заборгованості зі сплати аліментних зобов`язань до суду не надходило.

ОСОБА_1 зареєстрована в спірній квартирі за адресою АДРЕСА_2 , здійснювала догляд за померлим, готувала їжу, купувала ліки за кошти ОСОБА_5 . Померлим оформлялось доручення на ОСОБА_1 за життя. Проте, вказані обставини не є правовою підставою для будь-яких претензій позивача щодо вищевказаної квартири.

Суд критично сприймає покази свідків на підтвердження відсутності волевиявлення померлого ОСОБА_5 щодо укладення договору дарування квартири. Оскільки свідки фактично підтвердили здійснення догляду позивачем за померлим, проте не довели фактичну відсутність волі останнього на передачу квартири в дар своєму рідному синові.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про неефективний спосіб захисту, обраний позивачем, недоведеність порушеного права, відсутність підстав наведених позивачем, передбачених законом для визнання недійсним договору, який, за твердженням позивача, укладений внаслідок обману, під впливом тяжкої обставини. Доказів на підтвердження обману з боку відповідача, тяжких обставин, які зумовили б недійсність оспореного договору дарування суду не представлено. У задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265ЦПК України, ст.ст.4,15,203,204,207,626 ЦК України ,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Макухіна Ольга Григорівна про визнання недійсним договору дарування квартири від 21.04.2020 року за адресою АДРЕСА_2 , посвідчений Макухіною О.Г., приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 .

Повний текст виготовлено 9 червня 2022 року.

Суддя

Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк