27.01.2022 Справа № 756/5711/21
Ун.№756/5711/21
Пр.№2/756/736/22
У Х В А Л А

19 січня 2022 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.
секретаря за участю представника позивача за первісним позовом представника відповідача за первісним позовом Мартиненко К.Е. ОСОБА_7 Микитишин О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за заявою представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Микитишин Оксани Миколаївни про забезпечення позову у справі

за первісним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Оболонського районного суду м.Києва знаходиться зазначена вище цивільна справа.

Предметом обох позовів, заявлених у справі, є визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

17.01.2022 представником позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвокатом Микитишин О.М. подано суду заяву про забезпечення позову, в якій просить до вирішення спору по суті заборонити виїжджати з території України дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у супроводі матері - ОСОБА_4 без нотаріально посвідченої згоди батька ОСОБА_3 та без його присутності у пункті пропуску або його супроводу.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за зустрічним позовом двічі протягом розгляду цієї справи вивозила дітей за межі території України без попередньої згоди з батьком та без належних правових підстав. Такі дії ОСОБА_3 розцінює як намагання витіснити його з життя дітей, позбавивши їх батьківської опіки та участі батька у їх житті. Крім того, ОСОБА_4 неодноразово погрожувала колишньому чоловіку тим, що разом з дітьми залишить територію України на довгий період або змінити їх постійне місце проживання без його згоди і він ніколи не побачить дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.3, 4 цієї ж статті, суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

З урахування характеру спору, що перебуває у провадженні суд (визначення місця проживання дітей), забезпечуючи дотримання найкращих інтересів дитини, суд визнав даний випадок винятковим і розгляд заяви про забезпечення позову здійснювалось в судовому засіданні з викликом сторін.

Представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - адвокатом Жогіною О.О. подано заперечення проти заяви про забезпечення позову, в які й просить постановити ухвалу про відмову у вжитті обраних позивачем заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що її довіритель ніколи не мала наміру змінювати місце проживання дітей та виїжджати з ними за кордон. Вважає, що таке обмеження щодо перетину дітьми державного кордону України не може бути вирішено при вжитті заходів забезпечення позову, а можуть бути предметом судового позовного провадження у випадку пред`явлення позову з такими вимогами.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд, пересвідчившись в тому, що, між сторонами дійсно виник спір, з`ясувавши обсяг позовних вимог, вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову в даній справі у спосіб, обраний заявником, слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Судку від 27.03.2019 у справі №643/5842/16-ц.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд також враховує те, що згідно зі статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Суд констатує, що виїзди відповідача за зустрічним позовом за кордон з дітьми мало строковий характер і за відсутності достовірних доказів щодо намагання відповідача за зустрічним позовом змінити постійне місце проживання дітей та виїхати з ними за межі території України, наявності достатніх та необхідних передумов для цього (житло, фінансові заощадження, працевлаштування), враховуючи те, що розпорядженням Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 02.11.2018 визначено місце проживання дітей з матір`ю, яке в даний час ніким не скасовано, незважаючи на те, що спір щодо визначення місця проживання дітей, який розглядається судом, виник вже після видачі цього розпорядження, суд вважає, що запропоновані позивачем за зустрічним позовом заходи забезпечення позову можуть негативно вплинути на право дітей на відпочинок, лікування та оздоровлення або значно обмежити їх, що не відповідає принципу, визначеному ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини».

З цих підстав суд приймає рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення позову в цій справі.

Керуючись ст.ст.150, 153 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвоката Микитишин Оксани Миколаївни про забезпечення позову у справі

за первісним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м.Києва.

Повний текст ухвали складено 27.01.2022

Суддя А.М.Майбоженко