Провадження № 2/344/1134/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.07.2021 було передано фізичній особі- підприємцю ОСОБА_5 транспортний засіб HYUNDAI SantaFE д.н.з. НОМЕР_1 для проведення ремонтних робіт у домовлений строк 10.07.2021, однак станом на дату подання позову автомобіль розкомплектовано, у справному стані не повернуто, автомобіль знаходиться без двигуна в місці його передачі, інші спеціалісти відмовляються прийняти автомобіль для подальшого ремонту, що є грубим порушенням законодавства про захист прав споживачів з боку зазначеної особи. Позивач вважає, що дані дії ФОП ОСОБА_5 є грубим порушенням встановлених законом прав споживача. У зв`язку з чим просить стягнути з ОСОБА_5 на її користь 10000 грн. матеріальної шкоди , спричиненої необхідністю замовлення платних пасажирських перевезень; 50 000 грн. моральної шкоди та пеню за кожний день прострочення споживачеві у розмірі трьох відсотків вартості роботи (416,40 грн. за день) за період з дати прострочення зобов`язання по виконанню домовлених робіт, а саме з 10.07.2021, по дату прийняття судом рішення по суті справи. Крім того позивач просить зобов`язати ОСОБА_5 усунути недоліки у виконаній роботі та забезпечити виконання договору щодо проведення ремонтних робіт у повному обсязі у визначений судом розумний строк.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.11.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

24.01.2022 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог відповідно до змісту якої просить стягнути з фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 30 000 грн. матеріальних витрат спричинених необхідністю замовлення платних пасажирських перевезень; 80 000 грн. моральної шкоди; пеню за кожний день прострочення споживачеві у розмірі трьох відсотків вартості роботи (416, 40 грн. за день) за період з дати прострочення зобов`язання по виконанню домовлених робіт (з 10.07.2021) по дату прийняття судом рішення по суті справи; зобов`язати фізичну особу- підприємця ОСОБА_5 усунути недоліки у виконаній роботі та забезпечити виконання договору щодо проведення ремонтних робіт у повному обсязі у визначений судом розумний строк; стягнути з фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу орієнтовний розмір якої становить 20 000грн. ( а.с. 77-79).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.02.2022 замінено відповідача по справі з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на фізичну особу ОСОБА_5 . Підготовче провадження у справі закрито.

Надалі в судове засідання сторони не прибули.

Враховуючи неодноразові заяви сторони позивача про розгляд справи у найстисліші строки, оскільки з матеріалів позовної заяви слідує, що сторона позивача просила задовольнити позов, а сторона відповідача в судове засідання не з`явилася, правом на відзив не скористалася, суд вважає за можливе розглянути спір по суті з постановленням відповідного рішення за наявними у справі доказами.

Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У позовній заяві сторона позивача зазначає, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_5 являвся фізичною особою-підприємцем , видом діяльності якого «45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний) (а.с.16).

Сторона позивача вказує, що ОСОБА_5 , будучи суб`єктом підприємницької діяльності, взяв на себе договірні зобов`язання щодо ремонту двигуна транспортного засобу HYUNDAI SantaFE д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 про що свідчить копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу HYUNDAI SantaFE д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 18).

Факт взяття ОСОБА_5 на себе договірні зобов`язання щодо ремонту двигуна вказаного транспортного засобу із вказанням дати завершення робіт (10.09.2021) та отримання останнім попередньо обумовлених витрат на ремонт в сумі 10 000 грн., свідчить копія розписки наданої ОСОБА_5 29.08.2021 ( а.с. 19).

Крім того , із змісту позовної заяви вбачається, що домовлена сторонами вартість послуг складала 13 880 грн. З цією метою позивачем було сплачено відповідачу аванс в розмірі 10 000 грн. на запчастини, який пізніше відповідачем було повернуто, однак договір не розривався.

Станом на дату подання позову транспортний засіб перебуває у розкомплектованому стані без двигуна та інших складових на підтвердження чого позивачем надано фотознімки (21,22).

Згідно до претензії позивач просив відповідача усунути недоліки, повернути справний транспортний засіб, відшкодувати матеріальну, моральну шкоди та сплатити пені за прострочення виконання робіт у порядку Закону № Про захист прав споживачів», однак доказів дій відповідача по урегулюванню спірного питання в досудовому порядку суду не представлено.

Позивач зазначає, що відповідно до статті 15 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини першої-другої статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою-другою статті 207 ЦКУ встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якшо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦКУ передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 629 ЦКУ, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 509 ЦКУ вказано, що зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 ст. 611 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61- 30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦКУ закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦКУ; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Згідно частини першої-другої статті 837 ЦКУ, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб (стаття 839 ЦКУ).

У відповідності зі статтею 846 ЦКУ, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Стаття 849 ЦКУ передбачає права замовника під час виконання роботи. Так, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Стаття 526 ЦКУ встановлює загальні умови виконання зобов`язання. Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору

та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно статті 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 599 ЦКУ, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 ст. 611 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦКУ). Якшо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

За приписами статті 651 ЦКУ, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на шо вона розраховувала при укладенні договору. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦКУ за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно з ч.І ст 841 ЦКУ Підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

Відповідно до ст. 865 ЦКУ, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно із ст. 866 ЦКУ, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника нього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Відповідно до ч. 1 ст 873 ЦКУ Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Згідно з частиною 2 цієї статті Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Частина перша статті 5 Закону «Про захист прав споживачів» зазначає, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди (ч.З ст. 5 Закону «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.І ст. 4 Закону «Про захист прав споживачів» «Споживачі під час укладення, зміни. виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою: 2) належну якість продукції та обслуговування: 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукті (дефекту в продукції), відповідно до закону: 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав»

Відповідно до ч.2 ст. 10 «Про захист прав споживачів» «Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, шо їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач МАЄ ПРАВО ПРИЗНАЧИТИ ВИКОНАВЦЮ ВІдПОВідНИЙ СТРОК ДЛЯ УСУНЕННЯ НЕдОЛІКІВ. а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.

Відповідно до ч.2 ст. 10 «Про захист прав споживачів» «У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк: 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи: 4) ВІДШКОДУВАННЯ ЗАВДАНИХ ЙОМУ ЗБИТКІВ З УСУНЕННЯМ НЕДОЛІКІВ ВИКОНАНОЇ РОБОТИ (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи:

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів» «у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, ЗА КОЖНИЙ ДЕНЬ (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) ПРОСТРОЧЕННЯ СПОЖИВАЧЕВІ СПЛАЧУЄТЬСЯ ПЕНЯ У РОЗМІРІ ТРЬОХ ВІДСОТКІВ ВАРТОСТІ РОБОТИ (ПОСЛУГИ), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавием неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов 'язання в натурі.

Відповідно до ч.8 ст. 10 «Про захист прав споживачів «Виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги).....

Відповідно до ч.8 ст. 10 «Про захист прав споживачів» «Виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг)».

Відповідно до ч. 10 ст. 10 «Про захист прав споживачів» «Виконавеиь несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством».

Відповідно до статті 23 ЦКУ, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна: 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тошо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тошо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Підсумовуючи свою аргументацію та відповідно до змісту заяву про збільшення розміру позовних вимог від 24.01.2022 ( а.с. 77-79) позивач просить стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 30 000 грн. матеріальних витрат спричинених необхідністю замовлення платних пасажирських перевезень; 80 000 грн. моральної шкоди; пеню за кожний день прострочення споживачеві у розмірі трьох відсотків вартості роботи (416, 40 грн. за день) за період з дати прострочення зобов`язання по виконанню домовлених робіт (з 10.07.2021) по дату прийняття судом рішення по суті справи; зобов`язати фізичну особу- підприємця ОСОБА_5 усунути недоліки у виконаній роботі та забезпечити виконання договору щодо проведення ремонтних робіт у повному обсязі у визначений судом розумний строк; стягнути з фізичної особи- підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу орієнтовний розмір якої становить 20 000грн.

Жодних заперечень від відповідача не надходило.

12.04.2022 судом за клопотанням сторони відповідача було зупинено провадження у справі, оскільки відповідач є мобілізований, проте ухвалою суду апеляційної інстанції скасовано це судове рішення, оскільки суд другої інстанції повважав надані відповідачем докази недостатніми для такого зупинення та направлено справу для подальшого розгляду.

Враховуючи час коли справа надійшла для продовження розгляду по суті, нове клопотання сторони відповідача про витребовування доказів, яке судом відхилено, оскільки в порушення ч.1ст. 84 ЦПК України не надано доказів неможливості самостійно надати запитувані в клопотанні докази та не надано доказів відмови особи, в якої витребовуються докази у наданні зазначених в клопотанні доказів, враховуючи обставини справи та наведені в матеріалах справи посилання позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до положень ч. 1ст. 611 ЦК України вказано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Верховний Суд при розгляді справи № 910/1121/19 про стягнення коштів зазначив, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій ст. 213 ЦК України, слід застосовувати принцип "contra proferentem". Такі висновки, що ґрунтуються на принципі"contra proferentem", вказують про те, що сторонам договору слід детально прописувати положення правочинів, оскільки будь-які неточності договору будуть тлумачитися проти них.

Суд вважає, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_5 на свою користь 30 000 грн. матеріальних витрат спричинених необхідністю замовлення платних пасажирських перевезень враховуючи повну відсутність підтверджуючих документів до задоволення не підлягає.

Щодо відшкодування моральної шкоди, яку позивач визначив в сумі 80 000 грн., то суд зазначає таке.

Згідно із статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У відповідності іі ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в звязку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4«Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отож щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 80000 грн., то суд наголошує таке: у справах про відшкодування моральної шкоди, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Із позову та долучених додатків випливає, що ця вимога позивачем заявлена факультативно, без належного обґрунтування та долучення переконливих доказів на підтверджень вчинення позивачу психологічних страждань, напружень чи розчарувань і незручностей, які завдають йому моральної шкоди саме в заявленому розмірі та спричинені внаслідок дії чи бездіяльності відповідача.

Оскільки жодних доказів і обґрунтувань, фактів, які б свідчили, що дії чи бездіяльність відповідача призвели до наслідків у вигляді заподіяння моральної шкоди саме в такому розмірі суду не представлено, а оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я особи, що зазнала моральних страждань, то в даному конкретному випадку відсутні достатні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у заявленому розмірі.

І оскільки позивач просив про стягнення з відповідача 80000,00 грн. завданої моральної шкоди, однак ані належного розрахунку, ані підтверджуючих доказів завдання моральних збитків у такому розмірі щодо цієї вимоги суду не представив, враховуючи обставини справи та наведені в матеріалах справи посилання позивача на перенесені ним душевні страждання суд вважає, що компенсація моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., що складає половину від сплачених позивачем відповідачу коштів за спірним договором буде відповідати вимогам співмірності, доцільності, розумності та становитиме справедливу сатисфакцію при оцінці обставин у даній конкретній справі, позаяк фактична відсутність змоги позивача користування належним транспортним засобом відбулася поза його волею, без його бажання та не з його вини і спричинила життєві незручності.

А тому ця вимога підлягає до часткового задоволення в розмірі 5000,00 грн.

Щодо вимоги сторони позивача про нарахування пені за кожний день прострочення споживачеві у розмірі трьох відсотків вартості роботи (416,40 грн. за день) за період з дати прострочення зобов`язання по виконанню домовлених робіт (з 10.07.2021) по дату прийняття судом рішення по суті справи, то слід вказати таке.

Факт повернення відповідачем позивачу суми коштів обумовлених у розписці, як формі договору, свідчить про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Стаття 6 ЦК України присвячена регулюванню співвідношення актів цивільного законодавства й договору. Сутність же відносин між сторонами полягає в їх договірному характері. Тому її застосовування фактично можливе за наявності будь-якої з двох підстав, тобто або прямої вказівки, або ж якщо обов`язковість положень акту цивільного законодавства слідує з його змісту.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 ЦК України).

У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Згідно частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги),якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отож суд частково погоджується із такими доводами позивача та вважає їх підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

Позивач визначив суму пені в розмірі 3% виходячи із загальної вартості робіт в розмірі 13880,0 грн. (3% від 13880,00 грн. становить 416,4грн.), проте у розписці ця сума в розмірі 13880,00 грн. ніде не фігурує, а натомість вартість замовлення вказана у розписці складає 10000,00 грн. і ніде не зазначено, що це аванс чи частина суми від договору, отож суд в даному випадку враховує суму неустойки в розмірі трьох відсотків від загальної вартості замовлення зазначеної у договорі (а.с.19), що складає 300,00 грн. на день (3% від 10000,00 грн. становить 300,0 грн.).

Оскільки дата початку спірних правовідносин згідно до договору становить 03.07.2021, проте позивач користуючись принципом диспозитивності визначив прострочення виконання зобов`язань з 10.07.2021 і по дату винесення судового рішення, то загальна кількість прострочених днів складає 340 днів, а сума пені за цей період становить 102000,00 грн.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання фізичної особи ОСОБА_5 усунути недоліки у виконаній роботі та забезпечити виконання договору щодо проведення ремонтних робіт у повному обсязі у визначений судом розумний строк, то суд зазначає наступне.

За загальним правилом судові рішення прийнято умовно поділяти на рішення майнового та немайнового характеру, і окремо можна виділити рішення зобов`язального характеру , яким зобов`язано вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення. Такі рішення зобов`язального характеру за своєю суттю можуть бути як немайновими так і майновими.

Визначаючись із позовними вимогами та користуючись своїми правами позивач по суті пред`явив відповідачу і немайнову вимогу зобов`язального характеру, яку сформулював користуючись правовою допомогою, як «зобов`язання фізичної особи ОСОБА_5 усунути недоліки у виконаній роботі та забезпечити виконання договору щодо проведення ремонтних робіт у повному обсязі у визначений судом розумний строк», просив її задовольнити і вважав у випадку задоволення позову судом цю вимогу, як таку, що в повній мірі поновлює та захищає його інтереси, отож суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні цієї вимоги.

Що ж до вимоги про визначення судом розумного строку для такого ремонту, то суд вважає за доцільне вказати таке. Розумними будуть вважатися строки, що є об`єктивно необхідними для виконання певних дій. Оскільки сторони в договорі обумовили, що строк ремонту становитиме 2 місяці (фактично з 10.07.2021 по 10.09.2021), то на думку суду цього строку буде цілком достатньо і він відповідає засадам розумності. Враховуючи також, що на даний час згідно до Указу Президента України від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який продовжувався, то початок перебігу двохмісячного строку для вчинення відповідачем дій на користь позивача слід розпочати не пізніше ніж через 90 календарних днів після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни, а у випадку якщо відповідач не матиме фізичної можливості протягом визначеного строку вчинити вказані у судовому рішенні дії у зв`язку з безпосередніми наслідками його участі у бойових діях, то вчинення таких дій він зобов`язаний розпочати не пізніше 30 календарних днів з дня закінчення наслідків, які унеможливлювали їх вчинення.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Щодо вимоги про стягнення з фізичної особи ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір якої становить 20 000грн., то слід зазначити, що сторонами не представлено суду підтверджуючих документів щодо понесення витрат по їх оплаті, а тому суд залишає можливість сторонам подати відповідні підтверджуючі документи в установлений законом строк, зважаючи на відповідні посилання у заявах.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 24, 55 Конституції України, ст.ст. 1,2,4,5,10 Закону «Про захист прав споживачів», ст.ст. 526, 599, 610, 651, 837, 841, 846, 849, 865, 866, ст.ст. 5, 12-13, 49, 78, 81-82, 102, 106, 110,247, 256-257, 265, 268, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_3 про захист прав споживача, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, стягнення пені та зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути із ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , жительки АДРЕСА_2 ) пеню за кожний день прострочення споживачеві у розмірі трьох відсотків вартості роботи в розмірі 102000,00 (сто дві тисячі) грн.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) усунути недоліки у виконаній роботі та забезпечити виконання договору щодо проведення ремонтних робіт у повному обсязі у строк, що становитиме 2 місяці, перебіг початку цього строку слід обраховувати не пізніше ніж через 90 календарних днів після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни, а у випадку якщо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) не матиме фізичної можливості протягом визначеного строку вчинити ці дії у зв`язку з безпосередніми наслідками його участі у бойових діях, то вчинення таких дій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 ) зобов`язаний розпочати не пізніше 30 календарних днів з дня закінчення наслідків, які унеможливлювали їх вчинення.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Шамотайло