Справа № 183/887/17
№ 2/183/53/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Краснянської Д.О.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство "Актабанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. За кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.02.2012 року між Позивачем та Відповідачем укладено Кредитний договір № /Т/972117 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 2.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у формі разового кредиту в сумі 13 100,00грн. з встановленням місячної відсоткової ставки у розмірі 36% в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню основної заборгованості до 15 числа кожного календарного місяця (включно)згідно, графіку, який визначений в п.п. 2.1.1. Договору, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в терміни визначені в п. 3.3.1. та комісій вказаних п.п.2.1.3. цього Договору.

Відповідно до графіку погашення заборгованості встановленого п. 2.1.1. договору позичальник зобов`язався з березня 2012 по січень 2013р. щомісячно погашати по 1 091,67 грн., а в лютому 2013 року погасити 1 091,63 грн. з кінцевою датою погашення заборгованості за кредитом 09.02.2013р.

Банк виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов Договору. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, станом на 10.02.2017 року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 44 614,74 гривень, з яких 12 008,33 гривень заборгованість за кредитом, 480,36 гривень строкова заборгованість по відсоткам, 21 234,69 гривень прострочена заборгованість по відсоткам, 4 383,27 гривень пеня за прострочення строків погашення кредиту, 6 598,09 гривень пеня за прострочення строків сплати відсотків.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року відкрито провадження по справі. (а.с. 29)

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. (а.с. 43-44)

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2018 року скасоване заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2017 року. (а.с. 80-81)

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2021 року змінено позивача з ПАТ «Актабанк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 147-148).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просить задовольнити позов у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

10.02.2012 року між Позивачем та Відповідачем укладено Кредитний договір № /Т/972117 на споживчі потреби, згідно з умовами п. 2.1. якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти у формі разового кредиту в сумі 13 100,00грн. з встановленням місячної відсоткової ставки у розмірі 36% в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню основної заборгованості до 15 числа кожного календарного місяця (включно) згідно, графіку, який визначений в п.п. 2.1.1. Договору, із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в терміни визначені в п. 3.3.1. та комісій вказаних п.п.2.1.3. цього Договору. (а.с. 8-9)

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надав відповідачеві кредитні кошти готівкою у розмірі 13100 гривень, про що свідчить заява про видачу готівки (а.с. 11).

До позовної заяви банком надано розрахунок заборгованості, який містить відомості про те, що ОСОБА_1 протягом дії кредитного договору 19.03.2012 року погасив кредит у розмірі 1091, 67 гривень, а також проценти у розмірі 262 гривні (а.с. 5-7).

Позивач наполягає на тому, що внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 10.02.2017року утворилась заборгованість за наданим кредитом у розмірі 44 614,74 гривень, складовими частинами якої є: 12 008,33 гривень заборгованість за кредитом, 480,36 гривень строкова заборгованість по відсоткам, 21 234,69 гривень прострочена заборгованість по відсоткам, 4 383,27 гривень пеня за прострочення строків погашення кредиту, 6 598,09 гривень пеня за прострочення строків сплати відсотків. (а.с. 5-7).

Вирішуючи спір, суд враховує наступні положення законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено у ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У даному конкретному випадку позичальник повинен був повертати позику частинами, однак свої зобов`язання не виконував, позикодавець дострокового повернення коштів не вимагав, тому термін виконання договору настав у січні 2013 року.

З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 17.02.2017 року, відповідач звернувся із заявою про застосування позовної давності, не оспорюючи при цьому розмір заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності, суд звертає увагу на наступні норми закону.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За змістом статті 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Згідно пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

У кредитному договорі сторони не домовлялися про збільшення позовної давності до позовних вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафів), внаслідок чого подання позову лютому 2017 року свідчить про те, що позивач пропустив позовну давність, про застосування якої заявив відповідач.

Встановлені обставини є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Реквізити сторін:

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фіннансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Симона Петлюри, 30;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Сорока О.В.