Дата документу 14.06.2022 Справа № 554/2892/22
Провадження № 2/554/2281/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г. В.,

за участю секретаря судового засідання Звігольської О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на його користь в розмірі 15000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на ті обставини, що 10 грудня 2021 року він звернувся до Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення слідчим Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Богуном М. В. та прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Карпенком В. В. за обставин, викладених у заяві, та з інших питань. Його заява була направлена за належністю до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. Однак, всупереч ст. 214 КПК України, уповноваженими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесено, досудове розслідування не було розпочато, що стало підставою для звернення зі скаргою до слідчого судді на таку бездіяльність. Ухвалою слідчого судді від 11 лютого 2022 року скаргу задоволено та зобов`язано службових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, внести до ЄРДР відомості про кримінальні правопорушення, викладені в заявах ОСОБА_1 від 10 вересня та 10 грудня 2021 року. Станом на час звернення до суду ухвалу суду не виконано, відомості до ЄРДР не внесено, у зв`язку з чим позивач вважає, що внаслідок вказаних неправомірних дій посадовими особами ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, йому завдано значної моральної шкоди. Під моральною шкодою ОСОБА_1 розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Ці обставини, на переконання позивача, унеможливлюють встановлення його непричетності до інкримінованих злочинів, викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, у зв`язку з чим він змушений у судовому порядку захищати свої конституційні права, що забирає багато часу, завдає шкоду його здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення яких його необхідний додатковий час та зусилля. Стверджує, що він постійно перебуває в напруженому психологічному стані, з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння і внаслідок його нібито незаконного тримання в нього стався розлад у сім`ї. На підставі викладеного звернувся до суду з позовом, який просить задовольнити.

09 травня 2022 року ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави по даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а. с. 10-12).

19 травня 2022 року від представника відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві зазначив, що позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відомості по його заяві від 10 грудня 2021 року нібито не було внесено до ЄРДР. Однак це є виключно суб`єктивним припущенням та помилковим сприйняттям фактичних обставин з боку позивача, оскільки відповідні відомості за № 0000110 внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. По-друге, надання оцінки діям та рішенням слідчого перебуває в площині кримінального процесуального законодавства та здійснюється слідчими суддями, тоді як слідчий є процесуально самостійною особою у кримінальному провадженні. При цьому, ОСОБА_1 подає велику кількість заяв про вчинення, на його думку, кримінальних правопорушень, по кожній з яких вносяться відомості до ЄРДР. На теперішній час обліковується близько 200 кримінальних проваджень, що свідчить лише про формальний, поверхневий підхід до реалізації своїх прав та необґрунтоване перевантаження роботи органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, відповідно до якої наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб органу досудового розслідування само по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Вважає, що при вирішенні справи необхідно виходити з того, що порушене право позивача не визнання його потерпілим відновлено шляхом оскарження бездіяльності слідчих в порядку, визначеному КПК України, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом моральної шкоди у цій справі, що узгоджується з відповідною практикою Верховного Суду. Сам факт звернення до слідчого судді та прийняття ним відповідної ухвали не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені вказані ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. В той же час, позивачем не надано до позовної заяви жодного доказу на підтвердження своєї позиції та тверджень, а висновки зроблені з власних суб`єктивних міркувань, що вказує на недоведеність та необґрунтованість його доводів та возову в цілому. Таким чином, реалізація ОСОБА_1 його права на оскарження в порядку КПК України становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку він зазнав. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обставин щодо нібито спричинення йому моральних страждань саме діями (бездіяльністю) конкретного слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, і саме в такому розмірі. При розгляді справи позивач повинен надати докази, що свідчать про протиправність дій заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та заподіяною шкодою. Натомість, правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, врегульовані кримінальним процесуальним законодавством.

Отже, сам факт звернення позивача із заявою до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальне порушення його прав, а не погоджуючись з рішеннями слідчого чи прокурора він у повному обсязі реалізує своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді. Оскільки у спірних правовідносинах посадові особи ТУ ДБР у м. Полтаві, з огляду на положення КПК України, виконують не владні управлінські функції, а процесуальні функції, то положення ст. 1174 ЦК України не підлягають застосуванню. Крім того, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. З огляду на це, ТУ ДБР у м. Полтаві у цій справі є неналежним відповідачем, а ОСОБА_1 проігноровані правові висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах. На підставі викладеного, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню (а. с. 15-21).

06 червня 2022 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, заперечує проти позову з таких підстав. Для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. ст. 1167, 1174 ЦК України є необхідною наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач як на підставу відшкодування моральної шкоди посилається на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, однак такі висновки підлягають доведенню позивачем згідно зі ст. 81 ЦПК України. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України). На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а. с. 27).

За таких обставин, суд проводить розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом установлено, що ОСОБА_1 10 грудня 2021 року звернувся на адресу Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення слідчим Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Богуном М. В. та прокурором Кобеляцького відділу Решетилівської окружної прокуратури Карпенком В. В. Дана заява була направлена за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (а. с. 22).

Відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не внесено, а тому заявник звернувся до суду зі скаргою. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано посадову особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, уповноважену на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до вимог ст. 214 КПК України за заявою ОСОБА_1 від 10 грудня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування, надати заявнику витяг з ЄРДР (а. с. 5).

Уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, 18 травня 2022 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000110 після надходження ухвали суду в установленому порядку до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, та розпочато досудове розслідування, яке наразі триває(а. с. 23).

Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність слідчих, яка полягає у довготривалому невиконанні ухвали слідчого судді щодо невнесення відомостей до ЄРДР, в порушення вимог ст. 214 КПК України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2019 року у справі № 638/14536/16-ц.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з Державної казначейської службу України за рахунок коштів державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 15000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю органу досудового розслідування, що виразилася у довготривалому невиконанні ухвали слідчого судді.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.

Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди слідчими, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилається лише на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 11 лютого 2022 року, проте відповідне рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих не приймалось компетентними органами, та не свідчить про протиправність дій правоохоронного органу, оскільки орган досудового розслідування діяв в межах своїх процесуальних повноважень; не свідчить про наявність його вини та завдання цим шкоди позивачу; дії або бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, не є неправомірними в розумінні закону.

Також варто зазначити, що посилання на бездіяльність органу досудового розслідування, що виразилася у невнесенні відомостей до ЄРДР, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 реалізував своє процесуальне право на оскарження рішення слідчого та судом було зобов`язано уповноважену особу внести відомості до ЄРДР за його зверненням, що не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування і завдання цим шкоди позивачеві.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 15000 гривень.

Відповідний порядок щодо оскарження рішень слідчого, прокурора в ході досудового розслідування встановлено главою 26 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що бездіяльність правоохоронного органу, яка, на його думку, виразилась у довготривалому невиконанні ухвали слідчого судді, визнана незаконною, разом із тим, відомості за вказаною ухвалою внесені до ЄРДР після її надходження в установленому порядку, досудове розслідування триває, яке здійснюється ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

З урахуванням встановленого, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, та не надав належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідачів. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідачів про стягнення моральної шкоди потрібно відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Оскільки при відкритті провадження по справі ухвалою суду сплату позивачем судового збору за подання позовної заяви було відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, а тому з ОСОБА_1 потрібно стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підлягав сплаті останнім на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 15, 23, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» Міністерства юстиції України за адресою: 36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, 91, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, місцезнаходження: 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 37, ;

відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, .

Суддя Г. В. Андрієнко