Справа № 161/6126/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Подзіров А. О.
Провадження № 22-ц/802/62/22 Категорія: 60 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника осіб, які не брали участі у справі - Чабана Р. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцької міської ради Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою представника осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Чабана Руслана Леонідовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що він входить до кола спадкоємців за законом першої черги, але у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки тривалий час перебував за кордоном на заробітках.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_2 просив суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом одного місяця з дня набрання цим рішенням законної сили.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що він весь час знаходився в Італії та працював там з 04 жовтня 2006 року з випробувальним терміном - 6 місяців без права брати відпустку та залишати територію Італії, на сьогоднішній день позивач там же і працює, що підтверджується договором та його перекладом і відмітками в закордонному паспорті про перетин кордону. Приватним нотаріусом позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті матері, оскільки строк встановлений для прийняття спадщини пропущений. Тому наведені причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними.

В апеляційній скарзі представник осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Чабан Р. Л. , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу представника осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Чабана Р. Л. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року у цій справі закрито.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що особи, які не брали у часті у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не одержали право на спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , вони є спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому суд, постановляючи рішення про визначення ОСОБА_2 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки зазначених осіб.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2021 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника осіб, які не брала участі у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 .

На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_6 проживав її чоловік ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_6 заповіт за життя не складала, а тому після її смерті право на спадкування за законом одержали її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).

Частиною 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце і час відкриття спадщини; - наявність чи відсутність заповіту спадкодавця; - коло спадкоємців, які мають право на спадщину за заповітом чи за законом у порядку черговості; - коло спадкоємців, які у передбачений законом спосіб прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, тощо.

У ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого (інших) спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Як встановлено апеляційним судом та слідує з матеріалів справи, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв її чоловік ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 03 липня 2014 року ОСОБА_7 на випадок смерті склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_3 - дружині і ОСОБА_4 - онуці. ОСОБА_3 і ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом подачі заяви в Першу Луцьку державну нотаріальну контору 23 лютого 2015 року та 26 березня 2015 року відповідно. ОСОБА_2 оскаржував зазначений заповіт та рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту було відмовлено (справа № 161/9533/15-ц). На підставі оскарженого рішення у справі, що переглядається, рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 листопада 2015 року у справі № 161/10331/15-ц визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті його матері ОСОБА_6 на 1/4 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, наведене свідчить, що за таких обставин рішення суду першої інстанції впливає на права та інтереси осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , тому саме вони є належними відповідачами у цій справі, а не Луцька міська рада Волинської області. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач до закінчення підготовчого провадження не подавав суду клопотання про заміну первісного відповідача належними відповідачами.

На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував, що за встановлення обставини прийняття спадщини ОСОБА_6 її чоловіком ОСОБА_7 , належними відповідачами у цій справі є його спадкоємці, які прийняли спадщину.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення у цій справі, не з`ясував чи цим рішенням не будуть порушуватися права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яких суд не залучив до участі у справі як належних відповідачів, що не давало суду підстав для ухвалення у справі рішення про задоволення позову.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси осіб, які не були залучені до участі у справі, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , тому з нього на користь особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до пп. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити зазначення розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, в апеляційній скарзі представник осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Чабан Р. Л. просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 800 грн. На підтвердження понесення таких витрат долучив до апеляційної скарги ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_4 від 28 грудня 2020 року, договір про надання правової допомоги від 28 грудня 2020 року, додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 28 грудня 2020 року, з якого вбачається що за надані послуги, а саме: вивчення матеріалів справи, судової практики, ознайомлення з матеріалами справи та підготовку клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження, підготовку апеляційної скарги та представництво інтересів в апеляційному суду, ОСОБА_4 сплатила адвокату Чабану Р. Л. 2 800 грн (а.с.57, 67).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що реально понесені витрати ОСОБА_4 на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 800 грн відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а тому підлягають стягненню з позивача на її користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника осіб, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - Чабана Руслана Леонідовича задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 травня 2015 року у цій справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Луцької міської ради Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: