справа № 208/6841/21
№ провадження 2/208/73/22
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2022 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання Задьора В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на утримання дитини»,-

встановив:

1.Позиція позивача.

У серпні 2021 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач ОСОБА_1 заявила позовні вимоги:

-Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2000 року і до досягнення дитиною віку повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 26 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено шлюб, в якому народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Але сімейне життя з відповідачем не склалося, тому шлюб між сторонами було розірвано, а донька залишилася проживати із позивачем. Так як батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, то Рішенням суду від 14 квітня 2015 року він був позбавлений батьківських прав, але він зобов`язаний до виконання своїх батьківських обов`язків, в тому числі щодо утримання дитини до її повноліття, а тому нею заявлений даний позов.

2. Позиція відповідача.

Відповідач, ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подав. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавав.

3. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

09 серпня 2021 року позивач звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом про стягнення аліментів.

30 листопада 2021 року судом отримано відповідь на запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

02 грудня 2021 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито справу в порядку спрощеного позовного провадження.

В період 2021 року 2022 року, судом здійснювалося повідомлення сторін про дату, час та місце судового розгляду, в порядку ст. 130 ЦПК України, але заяв та клопотань сторони не подали, позивачем заяви про проведення розгляду за її відсутності не подано.

Крім того, інформація про судову справу та її рух, призначені дати судового розгляду, відображені на сайті судової влади у відкритому доступі.

Враховуючи неприбуття в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

4. Фактичні обставини, мотиви прийнятого судового рішення.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права частина перша статті 8 Конституції України. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права відповідно до частини перша статті 129 Конституції України в редакції, чинній на час розгляду заяви про скасування заочного рішення.

Суд здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом.

Згідно ст. 213 ЦПК України, справа розглядається одним і тим самим складом суду. У разі заміни одного із суддів під час судового розгляду справа розглядається спочатку, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Ч. 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо належності виклику судом сторони позивача, то судові повістки судом направлялися як на юридичну адресу позивача, так і на офіційну електронну адресу позивача, що узгоджується з приписами п. 2 ч.8 ст. 128 ЦПК України, якими визначено, що днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки, в тому числі і на офіційну електронну адресу особи .

У ч.5 ст. 130 ЦПК України зазначено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Також суд зауважує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Суд наголошує, що зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд звертає увагу, що при зверненні із даним позов та продовж судового розгляду, розпочатого з 17 листопада 2020 року, з боку позивача жодного клопотання про розгляд даної справи за його відсутності на адресу суду не надходило, при цьому сторона позивача будучи сповіщеною в передбаченому ЦПК України порядку про призначені судові засідання в період з 17 листопада 2020 року по 28 квітня 2022 року, що є більш ніж двічі, в суде засідання не прибувала жодного разу.

Судом враховується правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 658/1141/18, згідно до якої Суд встановивши, що позивач та її представник, бувши належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання місцевого суду, і від них не надходило заяв про розгляд справи за їх відсутності, суди дійшли правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Також, згідно до статті 223 ЦПК України, яка, зокрема, передбачає, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору, стосується розгляду справи по суті.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі N 759/15271/17 (провадження N 61-14373св19) зроблено правовий висновок стосовно застосування положень пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України та зазначено, що аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився саме в судове засідання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі N 761/8849/19 (провадження N 61-21428св19), від 18 січня 2021 року у справі N 760/22245/18 (провадження N 61-15715св19), від 20 січня 2021 року у справі N 569/5089/17 (провадження N 61-19799св19), від 10 лютого 2021 року у справі N 598/2250/19 (провадження N 61-19688св20).

Таким чином, з урахуванням зазначених норм права та з дотриманням релевантної судової практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що оскільки справа призначена до судового розгляду по суті, є підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду з застосуванням пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Одночасно, застосовуючи відповідно ЦПК України, статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and others v. Ukraine, N 4909/04, § 58).

Таким чином, оскільки згідно до ч. 2 ст. 213 ЦПК України, позивач, будучи належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, заяв і клопотань які б дозволили провести розгляд справи за її відсутності не подала, в судові засіданні не прибула, причину неявки не повідомила, а тому виходячи з приписів п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для постановлення ухвали про залишення даного позову без розгляду.

Керуючись ст. 44, ч.5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257, ст. ст. 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів на утримання дитини» - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя Івченко Т. П.