Єдиний номер справи 470/636/21
Провадження 22-ц812/41/22 Головуючий по 1 інстанції Луста С.А.
Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2022р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Серебрякова Т.В.,

секретар судового засідання Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2021р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У листопаді 2021р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 21673,70 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що 24 липня 2013р. уклав з відповідачкою кредитний договір, за умовами якого відкрив останньому кредитний рахунок з встановленням кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 20000 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов договору станом на 18 жовтня 2021р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 21673,70 грн., з яких: 17266,36 грн. основний борг (тіло кредиту), 4407,34 грн. проценти за користування кредитом.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідачки 21673,70 грн. заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2021р. у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.10561 ЦК розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24 липня 2013р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується Анкетою-заявою позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Для обслуговування договору позивач видавав відповідачці кредитні картки зі строком дії останньої - березень 2021р.

Згідно розрахунку банку станом на 18 жовтня 2021р. відповідачка має заборгованість за кредитом у сумі 21673,70 грн., з яких: 17266,36 грн. основний борг (тіло кредиту), 4407,34 грн. проценти за користування кредитом.

При розгляді справи з`ясовано, що розмір процентів за користування кредитом, щомісячну комісію у вказаній Анкеті-заяві сторонами узгоджено не було.

Проте за даними особового рахунку відповідачка сплачувала проценти за використання кредитного ліміту та щомісячну комісію.

Отже, банком кошти, які вносились позичальником на погашення кредиту зараховувались, в тому числі на погашення процентів за використання кредитного ліміту і комісії, що не передбачено умовами цього договору і відповідно впливає на визначення основної заборгованості (тіло кредиту).

Тарифи з обслуговування карти та Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем відповідачка не підписувала, а тому ці документи не можуть вважатись частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Встановивши факт відсутності основної заборгованості (тіло кредиту) та заборгованості по процентам за користування кредитом, які не були узгоджені сторонами кредитного договору, оскільки за період з 24 липня 2013р. по 18 жовтня 2021р. загалом відповідачка отримала від банку 99272,11 грн. (в рішенні помилково зазначено 67973,47 грн.) кредитних коштів, а повернула 120378,69 (в рішенні помилково зазначено 103310,69 грн.), суд правомірно відмовив в задоволені позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог, так як позивачем не доведено належними доказами наявності заборгованості за тілом кредиту та процентам за користування кредитом.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) щодо подібних правовідносин і який підлягає обов`язковому врахуванню на підставі ч.4 ст.263 ЦПК.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2021р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 19 січня 2022р.

Головуючий: Судді: