Постанова

Іменем України

07 червня 2022 року

м. Київ

апеляційне провадження № 22-ц/824/5864/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Кравець В.А.,

за участю секретаряРатушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва

від 10 січня 2022 року

в складі судді Петренко Н.О.

у справі №759/13063/15-ц Святошинського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого за рішенням суду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №759/13063/15-ц, виданий 11 серпня 2016 року на виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк") у розмірі 29 002,83 доларів США та 1827,00 грн судового збору.

В обґрунтування заяви вказував, що постановою Київського апеляційного суду від 26.05.2021 у виконавчому провадженні №52679662 з примусового виконання виконавчого листа №759/13063/15-ц від 11.08.2016 замінено сторону стягувача ПАТ "УкрСиббанк" на ОСОБА_1 .

Зазначив, що нотаріально посвідченою заявою від 17.07.2021 з реєстровим №836 він засвідчив про виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов`язань у повному обсязі, у зв`язку з чим він не має до останнього будь-яких претензій.

Заявник, посилаючись на те, що обов`язок боржника ОСОБА_2 за договорами кредиту та іпотеки перед ним відсутній, що в свою чергу засвідчується нотаріально посвідченою ним заявою, вважав, що у відповідності до вимог ст. 432 ЦПК України наявні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в обґрунтування якої вказав, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; судом неповно з`ясувано обставин справи, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив обставини та норми права, на які посилався в заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та зауважив, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги ці обставини.

Також, як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що суд не надав оцінки даному виду правовідносин та дійшов помилкового висновку, що зобов'язання мають виконуватися тільки через органи виконавчої служби в примусовому порядку.

За вказаних обставин, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Заявник - ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій підтримав апеляційну скаргу та просив проводити судове засідання без його участі.

Боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Подали заяви, в яких апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримали та просили проводити судове засідання без їхньої участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01жовтня 2015 рокусолідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 29 002,83 доларів США, яка включає в себе: кредитна заборгованість в сумі 26 367,08 доларів США; заборгованість по процентам 2 635,75 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість з серпня 2014 року - 2 379,18 доларів США.; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення процентів в сумі 10 312,89 грн та судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 травня 2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2015 змінено в частині стягнення судового збору та в цій частині викладено рішення в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1827,00 грн. з кожного на користь ПАТ «Укрсиббанк» у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору". В іншій частині рішення суду залишено без змін.

11 серпня 2016 року на виконання вищевказаного рішення Святошинським районним судом м. Києва видано два виконавчі листи, які звернуто до примусового виконання та 10 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Галіч Н.В. відкрито виконавче провадження ВП №52679662.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року замінено сторону у виконавчому провадженні №526769662 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №759/13063/15-ц про стягнення на користь ПАТ «Укрсиббанк» солідарно з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором в сумі 29 002,83 доларів США, а саме стягувача ПАТ «Укрсиббанк» його правонаступником ОСОБА_1 .

Судом також встановлено, що нотаріально посвідченою заявою від 17.07.2021 ОСОБА_1 засвідчив, що зобов`язання за кредитним договором №0 від 13.09.2007, договором іпотеки №63706 від 30.09.2007 виконано в повному обсязі, будь-яких претензій/позовів майнового характеру до ОСОБА_2 не має та не буде мати.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що законодавцем передбачено у судовий спосіб захист прав боржника у разі якщо стягувач не визнає відсутність обов'язку боржника.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник посилався на те, що нотаріально посвідченою заявою від 17.07.2021 він підтвердив факт виконання боржником ОСОБА_2 у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки. На думку заявника, за таких обставин у ОСОБА_2 відсутній з виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.10.2015 у даній справі, яким у зв`язку з невиконанням вищевказаних договорів кредиту та іпотеки, було солідарно стягнуто заборгованість.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язання ОСОБА_2 за вищевказаним судовим рішенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав на які посилається заявник.

Судом першої інстанції правильно зазначено в мотивувальній частині ухвали, що за наявності відкритого виконавчого провадження, а відтак і початку примусового виконання рішення суду, після якого боржником були вчинені дії з виконання рішення суду у повному обсязі, як стверджує скаржник, відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Такі мотиви суду узгоджуються з положеннями статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", якою визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, у разі виконання рішення у повному обсязі після початку примусового виконання виконавче провадження підлягає закінченню виконавцем згідно положень Закону України "Про виконавче провадження", а не шляхом визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про те, що зобов`язання, які виникають із судового рішення, мають виконуватися тільки через органи виконавчої служби в примусовому порядку.

Крім того, судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали слушно вказано на те, що ОСОБА_1 , як стягувач, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» має право звернутися до державного виконавця із письмовою заявою про повернення виконавчого документа. Також, стягувач має право відмовитися від примусового виконання судового рішення , що передбачено п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, колегія суддів зауважує, що фактично звернення стягувача до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тобто вирішення даного питання в судовому порядку, є бажанням уникнути витрат у виконавчому провадженні щодо виконавчого збору.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, ухвалу постановлено судом першої інстанції з додержанням вимог закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді О.В. Желепа

В.А. Кравець