ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/837/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/274/22 Категорія: 310020000 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.08.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 травня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття.

Позивач зазначає, що починаючи з 03.01.2022 року, неповнолітня дочка ОСОБА_3 , на яку він сплачує аліменти, проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 , і перебуває повністю на його утриманні, а тому сплата аліментів на користь матері дитини ОСОБА_2 , яка з 03.01.2022 року почала проживати окремо від дитини, втратила сенс, адже вказані кошти позивач має можливість витрачати безпосередньо на утримання дитини.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд припинити стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитиниОСОБА_3 та зупинити ВП №67370154 від 04.11.2021 року Придніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за виконавчим листом №707/999/21, виданого 21.09.2021 року Черкаським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи з 18 травня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття. Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 шляхом обстеження умов проживання дитини комісією в складі психолога та класного керівника Черкаського колегіуму «Берегиня» Черкаської міської ради Черкаської області - є недостатнім доказом підтвердження проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 . З указаних документів неможливо зробити висновок про тривалість проживання дочки разом із позивачем (можливий факт тимчасового проживання) та про перебування дочки на утриманні у позивача.

В ухвалі суду від 10.02.2022р. та повторно у телефонограмі, що складена секретарем від 14.03.2022р., було зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати до суду довідку за місцем проживання про проживання неповнолітньої дочки разом із позивачем та перебування дочки на його утриманні. Згідно усталеної практики, довідкою за місцем проживання особи є довідка з місцевої ради чи ЦНАП чи служби у справах дітей (щодо місця проживання дитини) чи місцевого РЕУ, тощо, які б підтверджували склад сім`ї заявника та тривалість проживання. Однак, станом на 11.04.2022р. позивач не надав до суду вказані документи.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій вказує, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення є необґрунтованим, а тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 шляхом обстеження умов проживання дитини комісією - є недостатнім доказом підтвердження проживання дитини разом з батьком ОСОБА_1 та перебування на його утриманні зроблений лише на припущенні того, що можливий факт тимчасового проживання дитини у позивача, але будь-яке обґрунтування такого припущення в рішенні відсутнє.

З приводу зобов`язання про надання до суду довідки з місця проживання неповнолітньої дочки разом з батьком та перебування на його утриманні, то ухвала суду від 10.02.2022 року про відкриття провадження позивачу не надавалася, і на адресу проживання або реєстрації судом не направлялася, а щодо складеної телефонограми, то стверджує, що йому ніхто не телефонував.

Також звертає увагу, що зареєструвати дитину у садівничому будинку неможливо, оскільки така реєстрація в приміщеннях нежитлового фонду законодавством не передбачена.

У зв`язку з тим, що про відкриття провадження, зобов`язання надати довідки та проведення судового розгляду за позовом, позивача судом належним чином не повідомлялося, просив суд апеляційної інстанції прийняти до розгляду наступні докази: акти обстежень від 11.05.2022 року та від 12.05.2022 року №128 та письмову відповідь вих. №1284/30-02 від 13.05.2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони з 07.10.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.03.2021 року №707/2886/20 розірвано, шлюбне прізвище відповідачки - ОСОБА_4 , було змінено на її дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 . Рішення суду набрало законної сили 09.04.2021 року.

Згідно свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 19.08.2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 травня 2021 року і до досягнення дочкою повноліття. 21.09.2021 року на підставі вказаного рішення Черкаським районним судом Черкаської області було видано виконавчий лист.

Позивачем на підтвердження своїх вимог надано до суду довідку від 26.01.2022 року № 05 про те, що неповнолітня дочка ОСОБА_3 на даний час навчається у 9-В класі Черкаського колегіуму «Берегиня» Черкаської міської ради Черкаської області.

Крім того, позивачем надано акт обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 від 26.01.2022 року, затверджений директором колегіуму «Берегиня» ОСОБА_7 , в якому встановлено факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 .

До апеляційної скарги позивач просив долучити, як докази акти обстежень від 11.05.2022 року та від 12.05.2022 року №128 та письмову відповідь вих. №1284/30-02 від 13.05.2022 року та мотивував їх неподання до суду першої інстанції тим, що судом йому не було направлено ухвалу про відкриття провадження від 10 лютого 2022 року, в якій суд зобов`язав позивача надати до суду довідку про проживання неповнолітньої дочки разом із позивачем та перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утриманні.

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21) зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V.v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

З матеріалів справи встановлено, що 10 лютого 2022 року Черкаським районним судом Черкаської області відкрито провадження у справі та цій же ухвалі суд зобов`язав позивача надати до суду довідку про проживання неповнолітньої дочки разом із позивачем та перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утриманні.

У матеріалах справи відсутні дані про отримання даної ухвали суду позивачем.

Водночас, матеріали справи містять телефонограму складену секретарем судового засідання від 14.03.2022 року, в якій міститься інформація про повідомлення позивача про дату та час слухання справи за його позовом, а також про необхідність надати додаткові докази.

Позивач у апеляційній скарзі заперечує факт отримання вказаної телефонограми.

Вичерпний перелік підстав виклику та повідомлення учасників справи телефонограмою регламентовано частиною дев`ятою статті 128 ЦПК України. В ній передбачено, що суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Аналіз положень зазначеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що повідомлення учасника справи телефонограмою передбачено лише у випадках термінової необхідності, у всіх інших випадках належним повідомленням сторони у справі є направлення судової повістки.

Подібного за змістом правового висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 175/2487/14-ц (провадження № 61-7392св20).

Зважаючи на викладене, складення телефонограми про наявність ухвали суду про відкриття провадження у справі без отримання відомостей про її отримання позивачем у передбаченому законом порядку є неналежним повідомленням останнього, у тому числі в частині зобов`язання виконання ухвали суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за можливе долучити додаткові докази до справи.

Відповідно до листа Служби у справах дітей Черкаської міської ради від 13.05.2022 року № 1284/30-02 повідомлено, що до повноважень служби у справах дітей не входить підготовка довідки про проживання неповнолітньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що будинок знаходиться в садовому товаристві, а тому не є житловим фондом в законодавчому розумінні, а тому і неможливо надати довідку про постійне місце проживання неповнолітньої дитини за даною адресою.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої ОСОБА_3 від 11 травня 2022 року, затвердженого директором колегіуму «Берегиня» Косенковою І.А., в якому встановлено факт проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_8 у двоповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_9 , з батьком вона проживає з 03.01.2022 року.

Крім того, відповідно до Акту №128 обстеження умов проживання від 12 травня 2022 року, затвердженого начальником служби у справах дітей Черкаської міської ради, умови проживання неповнолітньої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , ділянка НОМЕР_2 задовільні. Зі слів батька ОСОБА_1 та неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , разом вони проживають з 03.01.2022 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

Як встановлено судом першої інстанції, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із положеннями статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та докази надані на підтвердження заявлених позовних вимог встановила, що у січні 2022 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала.

Колегія суддів вважає, що настання цих обставин зумовлює необхідність припинення ОСОБА_1 сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання доньки, оскільки остання проживає з ним та його дружиною.

Крім того, підлягає до задоволення і вимога позивача в частині стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання доньки із тих підстав, що відповідач не проживає разом з дитиною, яка проживає та знаходиться на утриманні позивача. При цьому позивач, з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року та сплачувати аліменти на користь відповідача.

Разом з тим наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання доньки.

Установлений у процесі розгляду справи факт того, що позивач самостійно піклується про спільну дитину сторін та забезпечує її усім необхідним, усупереч вимогам закону залишився поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору щодо особи-платника аліментів, доходить висновку про необхідність стягнення з матері на користь батька аліментів на утримання доньки.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року в справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду скасуванню з ухваленням нового, яким позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 13 статі 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 квітня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Припинити з 31 січня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які стягуються на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2021 року у справі №707/999/21.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31 січня 2022 року і до її повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді