15.06.2022 Справа № 539/2668/21
Номер справи 539/2668/21
Номер провадж 2-др/756/38/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Київ

Оболонськийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючогосудді- Шролик І.С.

за участю секретаря судового засідання- Михнюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Олександра Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 травня 2022 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. Провадження по справі закрито.

30 травня 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лисенко О.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. В обгрунтування поданої заяви вказує, що при винесенні ухвали судом не вирішено питання про розподіл судових витрат щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою. Зазначає, що при поданні відзиву на позовну заяву представником відповідача було додано копію договору про надання правової допомоги, копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю та попередній (орієнтований) розрахунок понесених витрат відповідачем та заявлено вимогу про розподіл судових витрат. Окрім того, до закінчення судових дебатів у справі відповідачем зроблено заяву про розподіл судових витрат. У зв`язку з розглядом справи відповідач поніс витрати пов`язані з отримання професійної правничої допомоги на суму 15000,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт та товарним чеком. З цих підстав просив ухвалити додаткове рішення та проводити розгляд заяви без їх участі.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені судом належним чином.

15 червня 2022 року від представника позивача - адвоката Полинька О.А. надійшла заява, в якій просить суд залишити заяву без задоволення, оскільки дії позивача при зверненні до суду обгрунтовані невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків в частині неналежного утримання дитини та небажанні надання дозволу на виїзд дитини за кордон для навчання та відпочинку. З введенням на території України військового стану, внаслідок повномасштабної агресії Російської Федерації, малолітня дитина ОСОБА_1 виїхала разом зі своєю матір`ю до Республіки Німеччина без отримання від батька згоди. В зв`язку з цим подальший розгляд справи був недоцільний, що і спонукало позивача звернутися до суду зі заявою про відмову від позову, яка була задоволена судом. Дії позивача при зверненні до суду з позовом та заявою про відмову від позову обгрунтовані виключно захистом прав малолітньої доньки, а також для збереження її життя та здоров`я. Просить проводити розгляд справи без їх участі.

Суд, вважає можливим провести розгляд справи без участі осіб, які не з`явилися, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши заяву, докази подані в її обґрунтування, матеріали справи, вважає, що у задоволені заяви слід відмовити, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що ухвалою суду від 23 травня 2022 року закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Служба у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно положень п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Отже, звертаючись з заявою про відмову від позову й закриття провадження у справі, позивач посилалася на те, що з підстав введення в Україні військового стану, дитину вивезено на тимчасове проживання до м. Мюнхен республіки Німеччина для забезпечення безпеки її життя та здоров?я, де 23 березня 2022 року отримано дозвіл на тимчасове проживання в Німеччині до 23 березня 2023 року з правом продовження на 2 роки.

Виходячи з положень ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За ч. 9 ст. 141 ЦПК, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, виходячи з означених норм цивільно-процесуального законодавства, підставою для стягнення компенсації судових витрат при постановленні ухвали про закриття провадження, є встановлення судом необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а також у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони (ч. 6 ст. 142 ЦПК України, ч. 9 ст. 141 цього Кодексу).

Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

Як убачається зі змісту позову, між сторонами виник спір щодо прав дитини на проживання з матір`ю, щодо аліментного забезпечення та визначення місця проживання дитини. Саме з підстав не надання батьком добровільної згоди на вивіз дитини до Німечини для навчання й відпочинку за місцем роботи та проживання матері ОСОБА_2 вона звернулась до суду для визначення місця проживання дитини разом із нею.

У зв`язку з введенням на території України військового стану, внаслідок повномасштабної агресії Російської Федерації, малолітня дитина ОСОБА_1 виїхала разом зі своєю матір`ю позивачем ОСОБА_2 на проживання до республіки Німеччина. Заява про відмову від позову обумовлена виключно ситуацією, яка склалася в країні та можливість виїзду дитини за межі України без письмової згоди батька ОСОБА_1 . З метою збереження здоров`я та життя дитини, а тому позов втратив свою актуальність.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду, як джерело права.

Кваліфікуючи подання позову як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді закриття провадження у справі, тим самим сторону позбавляють гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право доступу до суду.

Згідно положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до матеріалів спарви, позивач скористалася своїм правом і звернулася до суду за захистом прав неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , 2009 року народження з метою забезпечення якнайкращих умов для її життя та навчання. З метою підвищення розміру аліментів, які нижче за гарантований державою мінімум та визначення місця проживання доньки рішенням суду із позивачем з метою безперешкодного вивозу дитини за межі України на літній відпочинок, оздоровлення та можливість отримання освіти на кордоном, оскільки відповідач не надавав згоди.

Як подання позову, так й відмова від нього є диспозитивним правом позивача, передбаченим нормами ЦПК України, який не містить обмежень в його реалізації. Судом не встановлено в діях позивача необґрунтованого звернення до суду, як зловживання правом. А відмова позиваа від позову зумовлена настанням обставин, що не залежали від її волевиявлення.

Представником відповідача не вказано у чому полягала необґрунтованість дій позивача, не долучено до заяви конкретних правових доказів, які б свідчили про зловживання стороною позивача чи її представником процесуальними правами, або що спір виник внаслідок неправильних дій сторони позивача, як підстава для стягнення понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити представнику відповідача в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 260, 270 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заявипредставника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Олександра Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, Службу у справах дітей та сім?ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про зміну способу стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 15 червня 2022 року.

Суддя І.С. Шролик