Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2022 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Береза П.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Нетішинська державна нотаріальна контора, Хмельницький обласний державний нотаріальний архів про стягнення боргу за кредитними договорами, -
Ухвалою суду від 11.01.2022 у справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суді від 11.04.2022 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Представник позивача, згідно позовної заяви просить розглядати справу за його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 36 місяців.
Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, за користування кредитним Позичальник сплачує проценти в розмірі 15,0000% річних від залишкової суми кредиту.
Позивач повністю виконав власні зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується належним чином завіреними копіями меморіальних ордерів.
Укладаючи Угоду сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua, та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний (п. 5.1).
Згідно Угоди Позичальник отримав кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу в межах встановленого Угодою ліміту Кредитної лінії, доступного Позичальнику.
Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 42,0000% річних.
Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок), ліміт Кредитної лінії, доступний Позичальнику на момент укладення Угоди, становить 9000,00 грн.
Разом з тим, 29.08.2019 Позичальник помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.08.2019 серії НОМЕР_3 .
Крім того, станом на дату смерті у Позичальника за угодою існувала непогашена заборгованість, розмір якої становив 8907,75 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 (до провадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків - НОМЕР_2 ), а також довідкою-розрахунком заборгованості станом на 29.08.2019;
Окрім цього, починаючи з 29.08.2019 (дата смерті Позичальника) Банком було припинено будь-які нарахування за вище вказаними договорами.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 ст.1050 ЦК України, передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
У відповідності до ст. 623ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1.ст.625 ЦК України).
Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Згідно із статтею 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Вказаний висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 18.09.2019 року у справі № 6406274/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Як вбачається з матеріалів справи, після отримання інформації про смерть Позичальника AT «Ідея Банк» надіслало до Нетішинської державної нотаріальної контори дві претензії кредитора від 12.09.2019.
AT «Ідея Банк» обгрунтовує пред`явлення позовних вимог у даній справі до ОСОБА_1 тим, що така є дружиною Позичальника.
Однак, як вбачається з копії спадкової справи №21/2019, скерованої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом, відповідач ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.106).
Згідно з положеннями ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.
Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.
Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.
Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згодний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.
За приписами ст.51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.
Разом з цим, поивач не звертався до суду з клопотаннями залучення співвідповідача чи заміну відповідача на належного.
У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ст.33 ЦПК України (2004 року), норми якої кореспондуються зі ст.51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 не приймала, тобто вона не є спадкоємицею померлого ОСОБА_3 ні за законом, ні за заповітом, а тому у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_1 слід відмовити.
Щодо позовної вимоги у справі до ОСОБА_2 , суд встановив наступне.
З копії спадкової справи №21/2019, скерованої Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.109).
При цьому, ОСОБА_2 було повідомлено про його обов`язок, за наявності кредиторів, повідомити їх про відкриття спадщини та задовольнити їх вимоги.
Таким чином, ОСОБА_2 , в силу вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Згідно витягів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 успадкував наступне майно:
- квартира, заг.пл.: 54 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартира, заг.пл.: 57 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .
При цьому, згідно з інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №292196761 та №292196735, вищевказані квартири були продані за договорами купівлі-продажу від 27.08.2020 та від 03.06.2020 відповідно.
Отже, встановлено що спадкоємцем ОСОБА_2 було оформлено право власності на ці квартири, а згодом їх було відчужено.
При цьому, обв`язку щодо погашення наявної заборгованості в межах вартості успадкованого ним майна ОСОБА_2 не виконав.
Таким чином, враховуючи матеріали справи, згідно вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України, позовна вимога про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_2 підлягає до задоволення.
У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2270 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача, відповідно дост.141 ЦПК України.
Разом з тим, 22 травня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.
Згідно частин 1, 3, 4, 5 статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
Зважаючи на введення в Україні воєнного стану, з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності, суд приходить до переконання про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення, оскільки існують виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим, відтак виконання рішення Галицького районного суду м. Львова слід відстрочити на 12 місяців.
Керуючись ст.ст.2, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265ЦПК України, ст.ст.525, 526, 610, 612, 615, 629, 1054, 1216, 1218, 1219, 1282 ЦК України, суд -
позов задоволити частково.
В решті вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско