Житомирський апеляційний суд
Справа №286/325/21 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 80 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/325/21 за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації, Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації про стягнення допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому просила стягнути з відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації на свою користь вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до наказу №407-К від 28.09.2016 начальника відділу освіти Овруцької райдержадміністрації в сумі 3 714,81 грн., допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу в сумі 2 763,20 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок в сумі 178 310,88 грн та моральної шкоди в сумі 2000 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що вона з 29 листопада 2000 року працювала методистом раймедкабінету відділу освіти Овруцької райдержадміністрації, правонаступником якого являється з 01 квітня 2018 року на підставі розпорядження голови РДА від 24.01.2018 відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації.

Вказує, що відповідно до наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації №200-К від 25.08.2016 вона була звільнена з роботи з 31 серпня 2016 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України «у зв`язку з скороченням штату».

Зазначає, що відповідно до наказу №407-К від 28.09.2016 начальника відділу освіти Овруцької райдержадміністрації про внесення змін до наказу №200-К від 25.08.2016 їй необхідно було виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Стверджує, що її середньомісячна заробітна плата на день звільнення становила 3 714,81 грн., проте вихідну допомогу у вказаному розмірі так і не отримала. Крім того, зазначає, що в період роботи у відповідача при наданні щорічної відпустки вона мала право на допомогу на оздоровлення у розмірі місячного посадового окладу, яка їй також не була виплачена.

Вказує, що 16 грудня 2020 року вона зверталася до відповідача із заявою щодо порушення її прав в частині невиплати їй матеріальної допомоги на оздоровлення. Зазначає, що на її звернення - 15 грудня 2020 року їй була надана відповідь, в якій начальником відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації відмовлено у виплаті вказаних виплат. Стверджує, що її посадовий оклад в червні 2016 року на час надання відпустки становив 2763,20 грн., відтак заборгованість складає 6 478,01 грн.

Вважає, що у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні з роботи вона має право на стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок за 4 роки після звільнення в сумі 178 310,88 грн. Крім того, зазначає, що незаконними діями відповідача їй спричинені моральні страждання, а саме зміна звичайного способу життя, порушився спокійний сон. Зазначає, що незаконні дії відповідача призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Вказує, що спричинену моральну шкоду вона оцінює в 2000 грн. Враховуючи вищевикладене, просила задовольнити її позов в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 3714 грн 81 коп., допомогу на оздоровлення в сумі 2763,20 грн., середній заробіток за час затримки в розмірі 6524 грн та моральну шкоду в сумі 724 грн. В задоволенні решти вимог та в позові до відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його змінити, стягнувши з відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської райдержадміністрації на її користь вихідну допомогу у розмірі 3714,81 грн., допомогу на оздоровлення в сумі 2 763,20 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок в сумі 178 310,88 грн та моральну шкоду в сумі 2000 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не вірно зроблено висновок про те, що відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації не є правонаступником відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, оскільки зазначає, що вона працювала до грудня 2020 року, а відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області з 30.12.2020 знаходився в стані припинення.

Вказує, що під час ухвалення рішення суду, суд першої інстанції визначив, що компенсація за несвоєчасний розрахунок становить 225 488,82 грн., а нею заявлено суму 178 310,88 грн, за межі якої суд не може вийти відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, проте, зазначає, що суд першої інстанції мотивуючи співмірність заборгованості та компенсації за несвоєчасний розрахунок без будь-якого обґрунтування та належного розрахунку прийшов до висновку про задоволення позову в розмірі 6524 грн та моральної шкоди в розмірі 724 грн, що не відповідає ст. 263 ЦПК України та не є обґрунтованим.

Вважає, що суд першої інстанції незаконно зменшив розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільнені, оскільки будь - якого розрахунку не навів. Враховуючи вищевикладене, просить рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року змінити та задовольнити її позов в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 23.08.2000 була призначена на посаду бібліотекаря раймедкабінету Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області на 0,5 ставки.

29 листопада 2000 року переведена за згодою на 0,5 ставки посадового окладу методиста райметкабінету та зарахована на 0,5 ставки посадового окладу бібліотекаря раймедкабінету за сумісництвом.

01 вересня 2005 року ОСОБА_1 переведена на посаду методиста РМК Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області з повним посадовим окладом.

15 квітня 2008 року переведена за згодою на 0,5 ставки методиста раймедкабінету відділу освіти, відповідального за бібліотечну роботу Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області.

12 жовтня 2009 року ОСОБА_1 була переведена з 0,5 ставки на 1,0 ставки на посаді методиста раймедкабінету відділу освіти, відповідального за бібліотечну роботу.

31 серпня 2016 року звільнена з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, відповідального за бібліотечну роботу у зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

01 вересня 2016 року призначена на посаду методиста районного інформаційно-методичного центру відділу освіти.

01 квітня 2018 року відділ освіти Овруцької райдержадміністрації перейменовано у відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації.

02 квітня 2018 року переведена на посаду методиста районного інформаційно-методичного центру відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації.

15 грудня 2020 року звільнена із займаної посади у зв`язку із скороченням штатів (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Наведене підтверджується, записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 від 08.06.2016 вбачається, що остання просила надати відпустку за період роботи з 21.08.2016 по 28.11.2016 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу.

Згідно витягу з наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №301-Н від 08.06.2016 слідує, що ОСОБА_1 , методисту раймедкабінету відділу освіти надано основну щорічну відпустку терміном 42 календарних дні з 11 липня по 21 серпня 2016 року за період роботи з 29 листопада 2015 року по 28 листопада 2016 року, без виплати матеріальної допомоги.

Відповідно до наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №200-К від 25.08.2016 вбачається, що ОСОБА_1 звільнена з роботи з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, відповідального за бібліотечну роботу з 31 серпня 2016 року у зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти.

П.2 зазначеного наказу зобов`язано централізованій бухгалтерії відділу освіти виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 29 листопада 2015 року по 31 серпня 2016 року в кількості 10 календарних днів; допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати згідно п.7 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно витягу з наказу Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №407-К від 28.09.2016 вбачається внесення змін до наказу від 25.08.2016 №200-К «Про звільнення ОСОБА_1 » шляхом доповнення п. 2 підп. 2.3 словами наступного змісту «вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати».

Відповідно до довідки №05-16/04 виданої відділом освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 05.01.2021 вбачається, що в жовтні 2016 року ОСОБА_1 була нарахована виплата в розмірі трикратної середньомісячної зарплати за рахунок коштів ЧАЕС, а саме - 11 144,43 грн.

Згідно довідки №05-16/03 виданої відділом освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 05.01.2021 слідує, що в червні 2016 року розмір посадового окладу ОСОБА_1 становив 2763,20 грн.

Вбачається, що 15 грудня 2020 року ОСОБА_1 зверталася до начальника ВОКМС з проханням нарахувати та виплатити заявлені у даному позові виплат.

Листом відділу освіти, культури, молоді та спорту №41-Н від 29.12.2020 позивача повідомлено про виплату їй допомоги на оздоровлення у 2020 році та не передбачення компенсації матеріальної допомоги при звільненні. Також зазначено, що станом на 02.04.2018 (дата переведення на посаду у новостворений відділ - відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації) заборгованостей із усіх видів виплат не було.

Відповідно до виписки Ощадбанку по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 було зараховано на картковий рахунок трикратну середньомісячну заробітну плату за рахунок коштів ЧАЕС в розмірі 11 144 грн 43 коп. - 31 січня 2016 року.

Предметом перегляду даної справи є не згода позивача в частині відмови у задоволенні позову до відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації та стягнення 6524 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 724 грн моральної шкоди.

Вирішуючи даний спір апеляційний суд виходить з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації про стягнення вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до наказу №407-К від 28.09.2016 року в сумі 3714,81 грн., допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу в сумі 2763,20 грн., середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок в сумі 178 310,88 та моральної шкоди в сумі 2000 грн.

24 червня 2021 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання, у якому просила заміни відповідача на Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області та на відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 24 червня 2021 року залучено до участі у справі в якості відповідачів Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області та відділ освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації.

31 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про відмову від позову до відповідача Коростенської районної державної адміністрації та просила в цій частині закрити провадження відповідно до ст. 206, 255 ЦПК України.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 31 серпня 2021 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 в частині вимог до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та закрито провадження у даній частині.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 31.08.2016 була звільнена з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти відповідального за бібліотечну роботу у зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти (п.1 ст. 40 КЗпП України).

Згідно наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №361 від 09 листопада 2009 року було затверджено статут районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області.

Відповідно до п. 1.5 статуту районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області прийнятого зборами трудового колективу раймедкабінету відділу освіти Овруцької райдержадміністрації 19 жовтня 2009 року раймедкабінет є юридичною особою, має печатку, штамп і бланки з відповідними реквізитами, рахунки в банку.

Зі змісту п. 1.3 вказаного статуту слідує, що засновником раймедкабінету є відділ освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, як уповноважений орган управління освітою в Овруцькому районі.

Відповідно до наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №16 від 25 січня 2016 року «Про внесення змін до наказу відділу освіти від 09.11.2009 №361» внесено зміни до статуту районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, зокрема п.п. 1.1 статуту викладено у наступній редакції: Районний методичний кабінет відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області утворений відділом освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області як структурний підрозділ відділу освіти, є науково-методичною установою, яка відповідно до чинного законодавства здійснює науково-методичне забезпечення системи загальної середньої, дошкільної та позашкільної освіти району, організаційну - методичну роботу з підвищення кваліфікації педагогічних працівників.

Внесено зміни до п.п 1.5 та викладено у наступній редакції: раймедкабінет не є самостійною юридичною особою публічного права, підпорядковується засновнику (відділу освіти) з усіх питань діяльності, а в частині науково-методичного забезпечення системи загальної середньої, позашкільної та дошкільної освіти - Житомирському обласному інституту післядипломної педагогічної освіти.

Згідно наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації №233 від 25 серпня 2016 року «Про ліквідацію районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області» припинено діяльність шляхом ліквідації Районного методичного кабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області - 31 серпня 2016 року.

Відповідно до наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №234 від 25 серпня 2016 року «Про створення районного інформаційно-методичного центру відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області» створено 01 вересня 2016 року районний інформаційно-методичний центр відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, як структурний підрозділ відділу освіти Овруцької райдержадміністрації без права самостійної юридичної особи публічного права.

Згідно п. 1.4. статуту районного інформаційно-методичного центру відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області затвердженого наказом відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 25.08.2016 №234 методцентр є структурним підрозділом відділу освіти без права самостійної юридичної особи публічного права і у своїй діяльності підпорядковується безпосередньо відділу освіти.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 01 квітня 2018 року відділ освіти Овруцької райдержадміністрації перейменовано у відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації.

Згідно розпорядження голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області №156 від 30 грудня 2020 року «Про реорганізацію структурних підрозділів райдержадміністрації, які мають статус юридичної особи публічного права шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області» реорганізовано відділ освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області шляхом його приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Відповідно до розпорядження голови Коростенської районної державної Житомирської області №25А від 15 березня 2021 року «Про затвердження передавальних актів балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів» затверджено передавальні акти балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів структурних підрозділів, які мають статус юридичних осіб публічного права Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, що реорганізовується шляхом приєднання до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області.

Вбачається, що передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів, затверджений головою Коростенської районної державної адміністрації Тарасюком О. та підписаний 15 березня 2021 року.

Колегія суддів зауважує, що при реорганізації юридичної особи шляхом злиття, приєднання та перетворення (універсальне правонаступництво) факт настання правонаступництва безпосередньо пов`язаний з моментом передання прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника. У вирішенні питань, пов`язаних з таким правонаступництвом, необхідно здійснювати аналіз доказів переходу відповідних прав і обов`язків на майно (майнові права). Під час такої реорганізації юридичної особи передання майна, прав та обов`язків від правопопередника до правонаступника здійснюється на підставі передавального акта (іншого документу, який підтверджує передачу правонаступнику всіх активів та пасивів, прав та обов`язків). Момент переходу прав і обов`язків до правонаступника визначається днем підписання передавального акта, і тому може не співпадати у часі з моментом завершення реорганізації юридичної особи, тобто внесенням запису про припинення юридичної особи до державного реєстру. Аналогічні по суті висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду 12 грудня 2019 року у справі № 227/1240/17 (провадження № 61-28847свп18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 756/8927/15-ц (провадження № 61-4299св19).

Таким чином, враховуючи, що передавальний акт балансових рахунків, матеріальних цінностей та активів затверджений Головою Коростенської районної державної адміністрації та підписаний 15 березня 2021 року, саме з цієї дати слід вважати виникнення універсального правонаступництва відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області щодо відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області.

Згідно вимог ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, відповідального за бібліотечну роботу з 31 серпня 2016 року у зв`язку з ліквідацією районного методичного кабінету відділу освіти.

Згідно витягу з наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №301-Н від 08.06.2016 слідує, що ОСОБА_1 , методисту раймедкабінету відділу освіти надано основну щорічну відпустку терміном 42 календарних дні з 11 липня по 21 серпня 2016 року за період роботи з 29 листопада 2015 року по 28 листопада 2016 року, без виплати матеріальної допомоги.

Відповідно до наказу відділу освіти Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №200-К від 25.08.2016 було зобов`язано централізовану бухгалтерію відділу освіти виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 29 листопада 2015 року по 31 серпня 2016 року в кількості 10 календарних днів; допомогу в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати згідно п.7 ч.1 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, наказом Овруцької райдержадміністрації Житомирської області №407-К від 28.09.2016 внесено зміни до наказу від 25.08.2016 №200-К «Про звільнення ОСОБА_1 » шляхом доповнення п. 2 підп. 2.3 словами наступного змісту «вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати».

Відповідно до виписки Ощадбанку по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 було зараховано на картковий рахунок лише трикратну середньомісячну заробітну плату за рахунок коштів ЧАЕС в розмірі 11 144 грн 43 коп - 31 січня 2016 року.

Відтак, вбачається, що ОСОБА_1 не було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до наказу №407-К від 28.09.2016 у сумі - 3714,81 грн та допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу в розмірі 2763,20 грн., а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 .

Щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку зі звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Процедура обчислення середньої заробітної плати працівника визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Із посади методиста раймедкабінету відділу освіти Овруцької районної державної адміністрації ОСОБА_1 була звільнена 31 серпня 2016 року.

А тому, для обчислення середньої заробітної плати необхідно виходити із виплат за червень та липень 2016 року.

Із розрахункового рахунку за червень 2016 року вбачається, що в червні ОСОБА_1 нараховано: оклад в розмірі 3 592,16 грн, доплата 124.76 грн.; в липні 2016 нараховано оклад - 359216 грн., відпускні 2 627,52 грн.

Відповідно до абз. б. п.4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (Порядок) від 08.02.1995 № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо. При обчисленні середньої заробітної плати, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника ( за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З огляду на наведене до обрахунку заробітку за червень 2016 року включається лише оклад в розмірі 3 592,16 грн., за липень 2016 року оклад в розмір 3592,16 грн.

Кількість робочих днів в червні 2016 року становила - 20 днів, у липні - 21 день.

Отже, середньоденний заробіток позивача становить 175, 23 грн ( 7184,32 грн : 41 ).

Період затримки розрахунку з 01 вересня 2016 року по 31.08.2021 року ( дата значена в позовній заяві) складає 1249 днів. Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку -218 862, 27 грн. (175,23 грн х 1249 дні).

Разом з тим, в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 178 310, 88 грн.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що вимагає, зокрема частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

При цьому Верховний Суд України зауважив, що необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) дійшла висновку, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у вказаному висновку Верховного Суду України, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16, і зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

У справі, яка переглядається, невиплачена позивачу при звільненні сума вихідної допомоги складає 3 714,81 грн та допомога на оздоровлення - 2 763,20 грн (разом 6 478,01 грн) є у понад двадцять п`ять разів меншою, ніж сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якої визначений позивачем у сумі 178 310,88 грн.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку із встановленим розміром заборгованості з оплати праці, характером цієї заборгованості, діями позивача, колегія суддів приходить до висновку про стягнення 6524 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постановах від 17 листопада 2021 року у справі №592/1740/21 (провадження №61-14048св21), від 17 листопада 2021 року у справі №756/14348/18 (провадження №61-6568св20), від 04 жовтня 2021 року у справі №761/11237/20 (провадження №61-8025св21).

Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди, то такі вимоги ґрунтуються на положеннях ст. 237-1 КЗпП України і підлягають частковому задоволенню.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Позивач ОСОБА_1 визначила розмір компенсації за моральну шкоду, заподіяну їй незаконними діями відповідача у розмірі 2000,00 грн.

Між тим, колегія суддів враховуючи характер неправомірних дій відповідача, доведену позивачем глибину душевних страждань та обставини справи, дотримуючись принципу розумності, виваженості та справедливості, вважає що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з визначенням її розміру у 1000,00 грн., що буде відповідати перенесеним позивачем моральним стражданням.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягненню з відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації, як правонаступника відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької райдержадміністрації вихідну допомогу в сумі 3714,81 грн., допомогу на оздоровлення в сумі 2763,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6524 грн. та моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до відділу освіти, культури, молоді та спорту Овруцької районної державної адміністрації, Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації про стягнення допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги при звільненні, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з відділу освіти, охорони здоров`я, культури та спорту Коростенської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі 3714,81 грн., допомогу на оздоровлення в розмірі 2763,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6524 грн. без вирахування податків та обов`язкових платежів та 1000 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 02 лютого 2022 року.

Головуючий

Судді