Справа № 465/938/17 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/3288/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Волкун О.Р., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Биць І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 465/938/17 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Биць Ігоря Анатолійовича на рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третіх осіб: Центр надання адміністративних послуг Франківського району м.Львова, Франківська районна адміністрація ЛМР, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації ,-

в с т а н о в и в :

20 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Центр надання адміністративних послуг Франківського району м. Львова, Франківська районна адміністрація ЛМР, орган опіки та піклування Франківської РА ЛМР та просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що в АДРЕСА_1 , зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Франківського району м.Львова зняти з реєстрації ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у квартирі за адесою АДРЕСА_1 , вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є основним квартиронаймачем квартири у АДРЕСА_1 в будинку, власником якої є Львівська міська рада. Окрім позивачки, в квартирі зареєстровано ще дев`ятеро осіб, серед яких є ОСОБА_2 та її донька малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Раніше в квартирі була зареєстрована сестра позивачки, мати відповідачки, ОСОБА_4 , яка померла в 2016році. Близько чотирнадцяти років тому ОСОБА_2 вийшла заміж за ОСОБА_5 та переїхала проживати до нього на АДРЕСА_2 . З часу заміжжя ОСОБА_2 у квартирі, що по АДРЕСА_1 не проживає по даний час. 27.04.2016 року відповідачка зареєструвала в даній квартирі свою доньку ОСОБА_3 ,однак така взагалі ніколи не проживала в згаданій квартирі. ОСОБА_2 добровільно покинула проживати в даній квартирі разом із донькою, ніяких перешкод в проживанні їм ніхто не чинив, їхніх особистих речей в квартирі немає. Відповідачка родинних відносин із членами сім`ї не підтримує. Незважаючи на неодноразові прохання знятись із реєстрації самій та зняти із реєстрації у квартирі свою доньку, відповідачка не реагує, комунальні послуги не оплачує. Факт не проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підтверджується Актами обстеження квартири по АДРЕСА_1 від 23 травня 2016 року та від 12 грудня 2016 року.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30 липня 2021 року вирішено позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою по АДРЕСА_1 .

У решті вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок гривень) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Биць Ігор Анатолійович.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним,необґрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального права, не враховано та не відображено покази всіх свідків у справі. Апелянт стверджує, що законодавство України та судова практика у даних правовідносинах стоять на позиції про неприпустимість позбавлення малолітніх дітей житлових прав, в тому числі прав користуватися житлом. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, незаконність позбавлення малолітньої права користуватися житлом, тягне і незаконність позбавлення права користування житлом її матері ОСОБА_2 . Наголошує на тому, що ОСОБА_2 та її донька відсутні у спірному житлі з поважних причин, а саме те, що вона втратила доступ до спірної квартири через конфліктні ситуації з позивачкою, хоча неодноразово робила спроби потрапити у квартиру. Зазначає, що ОСОБА_2 ніколи не втрачала інтерес до спірної квартири та не переставала ставитися до неї, як до свого місця проживання.

Суд позбавив права користуватися житлом малолітню дитину за відсутності позитивного висновку та наявності заперечень Органу опіки і піклування. Також судом не враховано, що ОСОБА_2 та її малолітня донька не мають власного житла.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким в позові відмовити.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України відзив на апеляційну скаргу суду не надано.

Відповідно до ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Биць І.А. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Волкун О.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно Розпорядження №439 від 29.08.2016 року Франківської РА проведено зміну договору найму житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_3 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , яка була основним квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 проведено заміну на ОСОБА_1 (а.с.45).

Квартира АДРЕСА_3 відноситься до комунальної власності та складається із 4-х житлових кімнат площею 45,8 кв.м, кухні-7,0 кв.м та комунальних вигод. Загальна площа квартири 62,8 кв.м.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї від 15.03.2017 року у квартирі зареєстровано 10 осіб, які є між собою родичами.

Відповідач ОСОБА_2 , яка є племінницею по відношенню до позивача ОСОБА_1 та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 , 2011 року народження не проживає у квартирі понад десять років. Після смерті її матері ОСОБА_4 у 2016 році ОСОБА_2 не має можливості зайти у квартиру, забрати свої особисті речі та речі, які належали її матері, оскільки син позивача ОСОБА_7 забрав ключі від квартири та чинить перешкоди у доступі до такої.

Визнаючи ОСОБА_2 1982 р.н. та її неповнолітню дочку ОСОБА_3 , 2011 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_3 , суд першої інстанції, керуючись нормами Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК), які регулюють право власника розпоряджатися своїм житлом та нормами Житлового кодексу України (далі по тексту ЖК), а саме, статтею 72 ЖК, прийшов до висновку, що відповідач по справі ОСОБА_2 разом із неповнолітньою ОСОБА_3 , 2011 р.н. не проживають у спірній квартирі без поважних причин.

З висновками суду першої інстанції, суд апеляційний інстанції не погоджується.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 379 ЦК житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

За змістом ст.64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки , як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У частині третій статті 71 ЖК наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Частина третя ст.71 ЖК містить перелік випадків, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Зазначений перелік не є вичерпним, а тому у кожній конкретній справі суд зобов`язаний дати оцінку обставинам та причинам не проживання особи за місцем реєстрації.

Згідно із ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 втраченими право на житло, що відноситься до комунальної власності, позивач посилалася на Акт комісії ЛКП «Південне» в складі майстрів по експлуатації житлового фонду від 23 травня 2016 року №614 ( а.с. 42), від 12 грудня 2016 року (а.с.41), від 15.03.2017 року № 68(а.с.43).

Згідно зазначених актів ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 , 2011 року на час обстеження не проживають у квартирі АДРЕСА_3 .

Представник відповідача по справі ОСОБА_2 -адвокат Биць І.А. підтвердив, що його довірителька ОСОБА_2 разом із дочкою дійсно не проживають у квартирі, так як не мають доступу до такої, оскільки із сторони мешканців квартири чиняться перешкоди. До 2016 року вони проживали в одній із кімнат разом із мамою ОСОБА_4 .. Після смерті матері у квітні 2016 року ОСОБА_7 -син позивача, постійно провокував конфлікти, позивач підступним способом забрала ключі у дочки і не впускає у квартиру. Внаслідок таких неправомірних дій одного із членів сім`ї, вона змушена орендувати квартиру, не може забрати свої особисті речі та речі матері, які були в одній із кімнат. Так як їй чиняться перешкоди у користуванні квартирою, відповідно не оплачує комунальних послуг. Іншого житла у неї немає. Зазначене підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили, що періодично бачили відповідачку, яка приїжджала у квартиру, що мали місце конфлікти, що після смерті ОСОБА_4 відповідач неодноразово приїжджала, однак не могла потрапити у квартиру.

Встановлені судом обставини є підтвердженням поважних причин не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірній квартирі разом із дитиною ОСОБА_3 , 2011 року народження, яка зареєстрована за місцем проживання та реєстрації матері з дня народження.

Відповідно до статті 29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками ( усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує фікції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Так як ОСОБА_3 , 2011 року народження була зареєстрованою після народження за місцем проживання своєї матері ОСОБА_2 , відповідно, вона набула право проживання у квартирі АДРЕСА_3 .

Враховуючи те, що малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської РА ЛМР Брухаль Л.Б. у суді першої інстанції заперечила позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання втраченою права на житло у квартирі АДРЕСА_3 малолітньої ОСОБА_3 , 2011 р.н.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідачів відсутнє інше житло на праві власності.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції застосував норми, що регулюють право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а саме: ст.ст. 319 ч.1, 391, 383, 405, 391 ЦК, приписи ст.41 Конституції України щодо гарантій власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є помилковим та не відповідає встановленим обставинам справи.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, апеляційна скарга підлягає до задоволення із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1 п.1; 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Биць Ігоря Анатолійовича задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 2011 року народження з участю третіх осіб:Центр надання адміністративних послуг Франківського району м.Львова, Франківська районна адміністрація ЛМР, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР- про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 960 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 травня 2022 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк