Провадження № 2/537/13/2022
Справа № 537/1342/20
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2022 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневича В.І., за участю секретаря судового засідання - Гавриш А.Ю., Бакай М.С., позивача - ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ТОВ «М.В.Л. ГРУП», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи: Територіального сервісного центру №5342 РСЦ МВС в Полтавській області, про визнання недійсним договору комісії, договору купівлі-продажу транспортного засобу та відшкодування завданої матеріальної шкоди,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_4 , ТОВ «М.В.Л. ГРУП», ОСОБА_2 за участі ОСОБА_5 , Територіального сервісного центру №5342 РСЦ МВС в Полтавській області, згідно якого прохав суд визнати недійсним договір комісії № 6726/18/024635 укладений між ТОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по вулиці Струтинської 35, в місті Рівне, в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 08.12.2018 року; визнати недійсним договір № 6726/18/024635 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_2 ), VIN код НОМЕР_3 , укладений між ТОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі Мацієвського Р.В. та ОСОБА_2 та посвідчений 08.12.2018 року Кременчуцьким РСЦ МВС в Полтавській області № 5342; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути вказаний автомобіль у власність ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по вулиці Струтинської, 35 в місті Рівне в особі ОСОБА_5 повернути ОСОБА_2 кошти в сумі 14000 грн., отримані від продажу автомобіля; стягнути із відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в солідарному порядку на його користь в рахунок відшкодування завданої їх діями моральної шкоди 20000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» на його користь сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн. та судові витрати на надання правничої допомоги, які він поніс у зв`язку із розглядом справи за даним позовом.

В обґрунтуванні позову вказав, що 01.08.2017 року він придбав автомобіль DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, держномер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 01.08.2017 року.

В серпні 2018 року при заїзді в гараж, не справився з керуванням і допустив ушкодження автомобіля. Маючи намір визначити розмір матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу, він звернувся до експерта авто-товарознавця з метою встановити розмір завданої автомобілю шкоди, вартості ремонту та ринкову ціну автомобіля. Згідно висновку авто-товарознавчого дослідження № 78-18 від 16.08.2018 року після нанесення пошкоджень вказаному транспортному засобу, його ринкова вартість становила 61454,56 грн. Автомобіль не отримав значних механічних ушкоджень, які б могли зашкодити його експлуатації, тому міг безперешкодно експлуатуватися.

У вересні 2018 року він познайомився з відповідачем по справі ОСОБА_4 , який запропонував йому взяти у його автомобіль у користування на рік з послідуючим викупом і зобов`язався протягом року виплатити вартість автомобіля, після чого укласти договір купівлі-продажу. Вони домовилися, що ОСОБА_4 на протязі року сплатить йому в якості оплати за автомобіль суму еквівалентну 3300 доларам США, і 25.10.2018 року ОСОБА_4 власноручно написав йому розписку, а він передав ОСОБА_4 автомобіль.

Згідно розписки від 25.10.2018 року ОСОБА_4 зобов`язався взяти під викуп автомобіль DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, держномер НОМЕР_4 , строком на 12 місяців за три тисячі триста доларів США. Зобов`язався за перший місяць, тобто 25.11.2018 року виплатити йому 150 доларів США, далі 25 числа кожного місяця виплачувати по 300 доларів США, а в останній місяць 25.10.2019 року виплатити остаточну частину загальної суми в розмірі 150 доларів США, і таким чином погасити заборгованість за автомобіль.

ОСОБА_4 дійсно 25.11.2018 року виплатив йому 150 доларів США, після чого жодної виплати не проводив. На його неодноразові звернення виплатити гроші або повернути автомобіль ніяк не реагував, від зустрічі ухилявся, місцезнаходження автомобіля укриває. Він був вимушений звернутися з заявою до Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області про притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за шахрайство, але в кінці квітня 2019 року отримав відповідь за № 3693/110/107/04-2019 від 24.04.2019 року про те, що в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України не виявлено, і було рекомендовано для вирішення спору звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

При такому ставленні ОСОБА_4 до їх домовленості він зрозумів, що кошти за автомобіль він виплачувати не збирається, автомобілем володіє і користується незаконно, тому він вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння та вимагати повернення автомобіля DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, держномер НОМЕР_4 .

Після подачі ним позову до суду, його племінник ОСОБА_6 , рухаючись на своєму автомобілі в місті Кременчуці, впізнав його автомобіль DAEWO NEXIA, що рухався назустріч і зафіксував його на відеореєстратор, про що повідомив його. Виявили, що на автомобілі замість державного номера НОМЕР_4 знаходився інший державний номер НОМЕР_1 . Звернувшись до Кременчуцького сервісного центру МВС України він довідався, що це дійсно його автомобіль, оскільки VIN код НОМЕР_3 повністю співпадає з VIN кодом його автомобіля. Автомобіль був перереєстрований на нового власника ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 08 грудня 2018 року. Яким чином був укладений договір купівлі-продажу та відбулася перереєстрація автомобіля без його участі, як законного власника, залишалось невідомим. У наданні такої інформації та копії договору купівлі - продажу йому було відмовлено.

До початку першого судового засідання він подав до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , де просив визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року, укладений в Кременчуцькому РСЦ МВС в Полтавській області № 5342 між ТОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; витребувати автомобіль марки DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, держномер НОМЕР_4 , із незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_7 і повернути його власнику ОСОБА_1 , стягнути з відповідача на його користь судові витрати зі сплати судового збору та витрати за надання правничої допомоги.

Ухвалою суду від 08.11.2019 року його уточнену позовну заяву було прийнято до провадження. Крім того, 30.10.2020 року він звернувся до суду з клопотанням про витребування із Кременчуцького сервісного центру 5342 МВС України доказів, а саме копій документів стосовно укладення договору купівлі-продажу мого автомобіля, яке також було задоволено.

На ухвалу суду про витребування доказів із ТСЦ МВС № 5342 було отримано листа з додатками № 3306 від 06.11.2019 року, де повідомлялося, що відповідно до регіональної бази даних АІС «Автомобіль» та підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль DAEWO NEXIA, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_6 ), VIN код НОМЕР_3 , 2008 року випуску, числиться зареєстрованим за гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період від 01.08.2017 року по 14.12.2018 рік, вищезазначений транспортний засіб числився зареєстрованим за гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До листа додані документи, на підставі яких проводилася перереєстрація транспортного засобу, а саме: копія Договору комісії № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року, про існування якого до отримання вказаного листа і копії йому відомо не було та копія Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року.

Із вказаного Договору комісії вбачається, що нібито він - ОСОБА_1 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_5 08.12.2018 року уклали договір комісії про те, що він доручає ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», як комісіонеру, за комісійну плату вчинити за його рахунок від свого імені продати його вищевказаний автомобіль DAEWO NEXIA за 14000 грн. Із вказаного Договору купівлі-продажу вбачається, що в цей же день 08.12.2018 року ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі ОСОБА_5 на підставі вищевказаного Договору комісії через Кременчуцький ТСЦ МВС № 5342 продала мій автомобіль DAEWO NEXIA гр-ну ОСОБА_2 за 14000 грн.

Він не укладав ніяких договорів з ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», і в місті Рівне ніколи не був. Підпис від його імені в Договорі комісії від 08.12.2018 року виконаний не ним і йому не належить.

07.12.2018 року в п`ятницю він знаходився на своєму робочому місці в місті Кременчуці і фізично не міг 08.12.2018 року відвідати місто Рівне, укласти договір комісії, після чого повернутися в Кременчук і в цей же день укласти договір купівлі-продажу автомобіля. Крім того, він не міг продати автомобіль за 14000 грн. коли ціна відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи становила 61454,56 грн., тобто майже в п`ять разів дешевше його вартості. Ні письмової, ні навіть усної згоди відповідачам на відчуження автомобіля не давав, підпис від його імені на договорі комісії підроблений, а отже і договір комісії, укладений між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» ОСОБА_1 і договір купівлі продажу автомобіля, укладений між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» і ОСОБА_8 на підставі підробленого договору комісії є нікчемними.

Добровільно розв`язати спір відповідачі відмовилися. Спір в судовому порядку вирішений не був, так як 22.06.2020 року та 10.03.2020 року він та представник не змогли з`явитися в судове засідання. Ухвалою суду від 10.03.2020 року його позовна заява до ОСОБА_4 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна із чужого незаконного володіння залишена без розгляду та роз`яснено моє право звернутися до суду повторно. Про винесення ухвали суду стало відомо тільки в квітні цього року.

Враховуючи вищевикладене, оскільки автомобіль марки DAEWO NEXIA, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_2 ), VIN код НОМЕР_3 , 2008 року випуску, набутий відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 без законної підстави та без згоди власника і на даний час перебуває у володінні останніх, вважаю за необхідне витребувати вказаний автомобіль з їх незаконного володіння.

Крім того, вважає, що незаконним діями відповідачів йому було завдано і моральну шкоду, яка виразилася в заволодінні шляхом обману автомобілем, позбавленні його можливості користуватися і розпорядитися своєю власністю, недотриманні умов домовленості, перенесенні душевних страждань, вимушенні на протязі більше року звертатися в правоохоронні органи за захистом своїх прав, постійних переживаннях, погіршенні психічного стану, відносин в сім`ї.

Разом з позовною заявою позивач звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний автомобіль.

28.04.2020 року суд задовольнив заяву про забезпечення позову та наклав арешт на автомобіль «DAEWO NEXIA», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (попередній НОМЕР_2 ), VIN код НОМЕР_3 , на даний час зареєстрований на праві власності за гр. ОСОБА_2 , а в період з 01.08.2017 року по 14.12.2018 року рахувався зареєстрованим за гр.. ОСОБА_1 .

18.05.2020 року суд своєю ухвалою залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та надав строк на усунення виявлених недоліків.

12.08.2020 року позивач на усунення недоліків подав до суду уточнення та доповнення до позовної заяви, згідно яких прохав суд визнати недійсним договір комісії № 6726/18/024635 укладений між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по вулиці Струтинської, 35 в місті Рівне в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 08.12.2018 року; визнати недійсним договір № 6726/18/024635 купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_2 ), VIN код НОМЕР_3 , укладений 08.12.2018 року між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі Мацієвського Романа Вікторовича та ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 , посвідчений Територіальним сервісним центром №5342 РСЦ МВС в Полтавській області; стягнути із відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», ОСОБА_5 в солідарному порядку на його користь в рахунок відшкодування завданої їх спільними діями матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 88861,5 грн.; стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», ОСОБА_5 в солідарному порядку на його користь в рахунок відшкодування сплачений судовий збір в розмірі 2593,41 грн. та судові витрати на надання правничої допомоги, які він поніс у зв`язку із розглядом справи за даним позовом.

Ухвалою суду від 17.08.2020 року за позовною заявою ОСОБА_1 відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

09.09.2020 року від імені відповідача ОСОБА_2 його представником ОСОБА_3 надійшов відзив, згідно якого останній прохав поновити йому строк для подання відзиву, по суті вимог прохав відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на його користь понесені ним судові витрати. У відзиві вказав, що як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає та підтверджує це письмовими доказами, що у вересні 2018 року позивач добровільно передав відповідачу по справі ОСОБА_4 автомобіль DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_4 за обумовлену суму коштів в розмірі 3300 доларів США, яку відповідач ОСОБА_4 зобов`язався передати позивачу ОСОБА_1 . На підтвердження своїх намірів ОСОБА_4 частково сплатив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150 доларів США 25.11.2018 року. Як сам зазначає позивач ОСОБА_1 , він звертався з заявою до правоохоронних органів з приводу наявності в діях ознак кримінального правопорушення за фактом викрадення автомобіля. Згідно відповіді Кременчуцького відділу поліції ГУНП в Полтавській області за № 3693/1 10/107/04-2019 від 24.04.2019 року, в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України, не виявлено. Відповідач по справі ОСОБА_2 придбав автомобіль DAEWOO NEXIA седан -В, державний номер НОМЕР_7 за відплатним договором купівлі - продажу № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року у ТзОВ «M.B.Л ГРУП» за обумовлену суму коштів, яку повністю сплатив продавцю в день придбання автомобіля. В розумінні статті 388 ЦК України, ОСОБА_2 являється добросовісним набувачем, оскільки придбав автомобіль за відплатним договором у особи, право власності на вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_9 в установленому законом порядку. Позивач ОСОБА_1 добровільно передав автомобіль ОСОБА_4 , сам же ОСОБА_4 не заявляє, про те що переданий йому автомобіль ОСОБА_1 був в нього крадений, автомобіль не був загублений, автомобіль вибув з волі самого власника автомобіля - ОСОБА_1 . Хоча факт не підписання договору комісії ОСОБА_1 не доведено, ОСОБА_9 не знав та не міг знати, що юридична особа, з якою був укладений договір купівлі - продажу автомобіля, не мала права ним розпоряджатися. З огляду на це, відсутні правові підстави для витребування автомобіля у ОСОБА_7 . До того ж сам факт заперечення позивача справжності його підпису в договорі комісії саме по собі не являється беззаперечним фактом підтвердження такого факту. Належних доказів того, що підпис в договорі комісії укладеним між ОСОБА_1 , та ТзОВ «M.B.JI. Груп» № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року, вчинений не ОСОБА_1 , позивач не надає.

29.09.2020 року від третьої особи - ТЦС №5342 РСЦ МВС в Полтавській області надійшли письмові пояснення згідно яких останні прохали повести розгляд справи за відсутності їх представника та винести законне рішення у справі. У поясненнях вказали, що РСЦ МВС в Полтавській області не заперечує проти вирішення в порядку цивільного судочинства спору, що виник між позивачем та відповідачами, щодо правомірності укладання договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу позивача.

Відповідно до пункту 1 Положення про регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області (далі - Положення), затвердженого наказом МВС України 07.11.2015 №1416, Регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області підпорядковується Міністерству внутрішніх справ України та є територіальним органом з надання сервісних послуг МВС.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення, РСЦ МВС в Полтавській області відповідно до покладених на нього завдань надає платні та безоплатні послуги.

До послуг сервісного центру, серед іншого належить реєстрація, перереєстрація колісних транспортних засобів з видачею свідоцтва про реєстрацію або його дубліката та номерних знаків, зняття з обліку з видачею облікової картки та номерних знаків для разових поїздок, проведення експертного дослідження транспортних засобів і супровідних документів з видачею експертного висновку

Порядок здійснення державної реєстрації транспортних засобів закріплений Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі Порядок).

Відповідно до вказаного порядку державна реєстрація ТЗ здійснюється на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є серед іншого, оформлені в установленому порядку:

договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.

Так, 14 грудня 2018 року територіальним сервісним центром 5342, який на той час був структурним підрозділом РСЦ МВС в Полтавській області, була здійснена перереєстрація транспортного засобу DAEWO NEXIA, колір червоний, № двиг. НОМЕР_9, № куз. НОМЕР_8 на підставі наданих договору комісії № 6726/18/024635 від 08 грудня 2018 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08 грудня 2018 року, на нового власника ОСОБА_2 . Вся інформація, щодо транспортного засобу та осіб, які звернулися до територіального сервісного центру для здійснення перереєстрації транспортного засобу, була попередньо перевірена працівниками сервісного центру за відповідними реєстрами.

Звернули увагу, що пунктом 7 Порядку передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Таким чином, в разі зміни власника транспортного засобу чітко визначений алгоритм дій, а саме новий власник на підставі документів, передбачених Порядком, впродовж 10 днів повинен перереєструвати транспортний засіб.

Враховуючи викладене, перереєстрація вказаного автомобіля була здійснена територіальним підрозділом РСЦ МВС з дотриманням Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 № 1388 (зі змінами та доповненнями).

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 12 лютого 2020 року № 79 було прийнято рішення про ліквідацію як юридичної особи публічного права регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області. Наказом регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області від 3 березня 2020 року № 37 затверджено склад ліквідаційної комісії. Розпочато процедуру припинення діяльності Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, , про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

06 травня 2020 року створено регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС), , який є відокремленим підрозділом Головного сервісного центру МВС, без статусу юридичної особи та одним з завданням якого є участь у реалізації державної політики у сфері надання адміністративних та інших послуг.

Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Полтавській області, в свою чергу, складається із структурних підрозділів, у тому числі територіальних сервісних центрів МВС.

2 червня 2020 року припинив свою роботу регіональний сервісний центр МВС в Полтавській області та територіальні сервісні центри РСЦ МВС в Полтавській області та розпочав надавати послуги регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Полтавській області (філія ГСЦ МВС) та його структурні підрозділи, відповідно до наданих повноважень.

01.10.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кобзій Б..І. про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, та клопотання про витребування доказів.

24.02.2021 року судом постановлено ухвалу якою задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кобзія Б.І. про витребування доказів та витребувано від ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» від імені якого діє ОСОБА_5 оригінал договору комісії № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі представника Мацієвського Романа Вікторовича; оригінал договору купівлі-продажу транспортного засобу №672/18/024635 укладеного 08.12.2018 року, між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі його представника Мацієвського Романа Вікторовича та ОСОБА_10 , а саме DAEWO NEXIA, СЕДАН-В, колір червоний, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 . Підготовче судове засідання закрито справу призначено до розгляду по суті.

23.04.2021 року на виконання ухвали директором ТОВ «М.В.Л. ГРУП» Мацієвський Роман Вікторович направив на адресу суду оригінал договору купівлі-продажу транспортного засобу №672/18/024635 укладеного 08.12.2018 року, та оригінал договору комісії № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року.

Ухвалою суду від 30.04.2021 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Полтавського відділення Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса, на час проведення якої провадження в даній справі було зупинено.

На вирішення експерту поставлено таке питання: Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі комісії №6726/18/024635, укладеному 18.12.2018, між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , самим ОСОБА_1 , чи іншою особою?

27.05.2021 року до суду надійшов лист від в.о. завідувача відділення Єгорова Т.М. з клопотанням судового експерта Мисяк О.Г., про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення експертизи. В зв`язку з необхідністю вирішення даного клопотання в судовому засіданні з учасниками справи, провадження по даній справі було відновлено.

16.06.2021 року представником позивача ОСОБА_11 надано до суду додаткові матеріали необхідні для проведення експертизи, які направляються експерту, у зв`язку з чим за ухвалою суду від 16.06.2022 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

01.07.2021 року до суду надійшов лист від в.о. завідувача відділення Єгорова Т.М. з клопотанням судового експерта Мисяк О.Г., про визначення реквізитів документу, що підлягає дослідженню, а саме зазначення вірних реквізитів договору оскільки, дата укладення договору наявного у матеріалах справи та вказаному в ухвалі суду різниться. В зв`язку з необхідністю вирішення даного клопотання в судовому засіданні з учасниками справи, провадження по даній справі було відновлено.

27.07.2021 року ухвалою суду виправлено описку допущену в ухвалі суду від 30.04.2021 року по цивільній справі №537/1342/20 (провадження №2/537/55/2021), а саме: у мотивувальній та резолютивній частинах ухвали, замість вказаної дати договору комісії №6726/18/024635 - «18.12.2018 року» вказати вірну: «08.12.2018 року». Провадження на час проведення експертизи зупинено.

22.10.2021 року до суду надійшов висновок експерта №893 від 19.10.2021 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 537/1342/20.

Згідно висновку, підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі комісії № 6726/18/024635, укладеному 08.12.2018 року між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року провадження у справі відновлено та призначено до судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги за уточненою позовною заявою та прохав їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник позивача - ОСОБА_11 на судове засідання не з`явився, хоча про час місце та день розгляду справи належним чином був повідомлений.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час день та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв до суду не подав.

Відповідач директор ТОВ «М.В.Л. ГРУП» ОСОБА_5. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час день та місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Відзиву чи будь-яких клопотань, заяв до суду не подав.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_12 в судові засідання не з`явився з невідомих причин, при цьому за клопотанням останнього ухвалами суду неодноразово забезпечувалася його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час день та місце розгляду справи належним чином був повідомлений.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні прохала відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 з підстав викладених у відзиві, щодо інших вимог поклалася на розсуд суду.

Третя особа - Територіальний сервісний центр №5342 РСЦ МВС в Полтавській області до суду свого представника не направив, в справі маються письмові пояснення по суті спору та клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Суд заслухавши учасників справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне.

Судом встановлено, що в період від 01.08.2017 року по 14.12.2018 рік, автомобіль DAEWO NEXIA, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_6 ), VIN код НОМЕР_3 , 2008 року випуску числився зареєстрованим за гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_5 , та листом ТСЦ МВС № 5342 № 3306 від 06.11.2019 року за посиланням на відомості з регіональної бази даних АІС «Автомобіль» та підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно Договору комісії № 6726/18/024635 від 08.12.2018 року, ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі Мацієвського Романа Вікторовича, з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони уклали цей договір комісії за яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу DAEWO NEXIA, Седан-В, 2008 року випуску, колір червоний, VIN № кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником транспортного засобу 01.08.2017 року за ціною узгодженою сторонами - 14000 грн. За виконання комісіонером його безпосередніх обов`язків за цим договором комітент зобов`язується сплатити комісіонеру комісійну плату у розмірі 30 грн. в строк 3 робочих дні. Договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання.

Згідно договору купівлі продажу транспортного засобу №6726/18024635 від 08.12.2018 року, суб`єкт господарювання що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу, що перебуває на обліку ГСЦ МВС за реєстраційним номером 6726 від 06.12.2012 року ТЗОВ «М.В.Л.ГРУП», вул. Струтинської 35, м. Рівне, 33027 який є комісіонером та діє у відповідності по п.8 Постанови КМУ №1388 від 07.09.1998 року та на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договору комісії № 6726/18/024635 від 08.12.2018, надалі продавець в особі ОСОБА_5 , уповноваженого з однієї сторони та ОСОБА_2 - далі покупець, який діє на підставі документу АК872426 від 31.03.200 виданого Соломянським РВУ МВС уклали цей договір про таке, на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві у власність транспортний засіб марки DAEWO модель NEXIA, Седан-В, 2008 року випуску, колір червоний, VIN № кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником транспортного засобу 01.08.2017 року. За домовленістю стороні ціна транспортного засобу складає 14000 грн.. Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості мана на момент підписання цього договору. Покупець набуває права власності на транспортний засіб з моменту підписання сторонами даного договору купівлі-продажу.

Згідно листа ТСЦ МВС № 5342 № 3306 від 06.11.2019 року за посиланням на відомості з регіональної бази даних АІС «Автомобіль» та підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру транспортних засобів та наданих пояснень, як третьої особи від 29.09.2020 року, вбачається що 14 грудня 2018 року територіальним сервісним центром 5342, який на той час був структурним підрозділом РСЦ МВС в Полтавській області, була здійснена перереєстрація транспортного засобу DAEWO NEXIA, колір червоний, № двиг. НОМЕР_9, № куз. НОМЕР_8 на підставі наданих договору комісії № 6726/18/024635 від 08 грудня 2018 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08 грудня 2018 року, на нового власника ОСОБА_2 . Перереєстрація вказаного автомобіля була здійснена територіальним підрозділом РСЦ МВС з дотриманням Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.98 № 1388 (зі змінами та доповненнями).

Позивач, ОСОБА_1 , вказуючи на відсутність його волевиявлення щодо укладення зазначеного вище договору комісії посилається, зокрема, на те, що ним не підписувався даний договір, у зв`язку з чим заявляв клопотання про призначення з цього питання судом почеркознавчої експертизи.

Згідно висновку, експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса, №893 від 19.10.2021 року, підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі комісії № 6726/18/024635, укладеному 08.12.2018 року між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно ст. 1011 ЦК України з а договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

За змістом ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Позивач вказує, що він не отримував будь-яких документів від ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» щодо укладення договору комісії та не виявляв свою волю на укладення договорів комісії та купівлі-продажу.

Висновок експерта Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. Бокаріуса, №893 від 19.10.2021 року, про те, що підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі комісії № 6726/18/024635, укладеному 08.12.2018 року між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП», що знаходиться по АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, з урахуванням тверджень позивача про те, що останній його не підписував та не знав про нього, свідчать про те, що було відсутнє волевиявлення учасника правочину на його вчинення, що дає підстави вважати такий правочин не вчиненим так, як недотримано однієї з загальних вимог встановлених для його чинності.

Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тож, оскільки договір комісії № 6726/18/024635, від 08.12.2018 є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, тож фактично і подальше укладення договору купівлі-прожажу не відповідало дійсній волі позивача.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, - негаторний позов. Таким чином, у разі оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права ( пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Суд, вирішуючи даний спір приходить до висновку, що договір комісії який позивачем (власником майна) не був підписаний, тобто не був укладений та відповідно не ніс за собою наслідків, при цьому на той час став підставою для укладення договору купівлі-продажу від імені власника майна, що не було волею власника.

За змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у випадках, встановлених статтею 388 ЦК України.

У випадках, коли річ, що була предметом продажу, перебуваючи в чужому володінні, змінилася, була перероблена чи знищена, тобто не існує в натурі на момент подання позову, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються й у випадку продажу речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.

Позивач з метою відновлення свого порушеного права ставить вимогу визнання договорів комісії та купівлі продажу недійсними та відшкодування завданої йому майнової шкоди (відшкодування вартості автомобіля який вибув з його володіння без його волі) стягнення її із відповідачів у солідарному порядку.

Статтею 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Судом встановлено, що позивач, як власник, на підставі попередньої домовленості про, що свідчить розписка, з власної волі передав автомобіль відповідачу ОСОБА_4 , однак останній не виконав умови домовленості. Автомобіль останнім повернуто також не було, про що свідчить заява до правоохоронних органів.

В подальшому на підставі договору комісії № 6726/18/024635 укладеного між ОСОБА_1 та ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі ОСОБА_5 від 08.12.2018 року та договору № 6726/18/024635 купівлі-продажу транспортного засобу від 08.12.2018 року укладеного між ТЗОВ «М.В.Л. ГРУП» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності на автомобіль DAEWO NEXIA, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (попередній номерний знак НОМЕР_2 ), VIN код НОМЕР_3 , було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Даний договір комісії, як встановлено вище є таким, що не укладений та відповідно не створював в подальшому для комісіонера обов`язку за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу DAEWO NEXIA, Седан-В, 2008 року випуску, колір червоний, VIN № кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за власником транспортного засобу 01.08.2017 року за ціною узгодженою сторонами - 14000 грн.

Тож, оскільки договір комісії № 6726/18/024635, від 08.12.2018 є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, тож фактично і подальше укладення договору купівлі-продажу не відповідало дійсній волі позивача.

При цьому, позивачем не надано до суду доказів які б давали підстави вважати, що саме спільними діями ОСОБА_4 , ТОВ «М.В.Л. ГРУП», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 було завдано йому шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач вказує, що автомобіль був переданий відповідачу ОСОБА_4 згідно розписки 25.10.2018 року, на виплату за 3300 дол. США, що в еквіваленті по чинному на той час курсу становить 93102,9 грн., з яких ОСОБА_4 виплатив 150 дол. США (4231,95 грн.) тож залишок становить 88870,95 грн.

Суд також не може стягнути вказані кошти лише з ОСОБА_4 в рахунок невиконання умов договору позики так, як позивачем не ставилася дана вимога та це не було предметом судового розгляду.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволення позову тож судові витрати покладаються на позивача.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268).

Представник відповідача ОСОБА_3 подаючи відзив надала до суду попередній (орієнтовний розрахунок судових витрат) згідно яких судові витрати відповідача складають : відзив - 2000 грн, с/з 4*500 грн. -2000 грн. = 4000 грн., а також на підтвердження свої повноважень долучила договір про надання правничих послуг та ордер, інших документів до суду не подавала.

Визначаючи пропорційність предмета спору з розміром витрат на правничу допомогу, їх доведеність та фактичну наявність, суд не вбачає підстав для їх стягнення з позивача за відсутності відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат їх детального опису та розміру, та узгодження їх з довірителем.

Відповідно до ч.9, ч.10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Тож відмовляючи у задоволенні позову заходи забезпечення даного позову слід скасувати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ТОВ «М.В.Л. ГРУП», ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , за участі третьої особи: Територіального сервісного центру №5342 РСЦ МВС в Полтавській області, про визнання недійсним договору комісії, договору купівлі-продажу транспортного засобу та відшкодування завданої матеріальної шкоди - відмовити.

Заходи забезпечення позову за ухвалою суду від 28.04.2020 року, а саме накладення арешту на автомобіль «DAEWO NEXIA», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (попередній НОМЕР_2 ), VIN код НОМЕР_3 , на даний час зареєстрований на праві власності за гр. ОСОБА_2 , а в період з 01.08.2017 року по 14.12.2018 року рахувався зареєстрованим за гр.. ОСОБА_1 - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич