Дата документу 30.11.2022 Справа № 314/1589/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1589/18 Головуючий у 1-й інстанції: Рясна А.В. Провадження №22-ц/807/2055/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який неодноразово уточнював до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін у справі та третьої особи ОСОБА_4 . Після смерті його матері ОСОБА_4 залишилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки сільськогосподарського призначення. 12 квітня 2018 року ОСОБА_1 з братом ОСОБА_3 подали заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вільнянського територіального округу Кравченко О.М. На його прохання надати оригінали документів для подання заяви на прийняття спадщини, відповідач ОСОБА_2 відмовив та повідомив, що житловий будинок подарований йому їхньою матір`ю в 2016 році, про що позивачу та третій особі не було відомо. Зазначає, що їхня мати неодноразово лікувалась у зв`язку з розладом психіки в Вільнянській центральній районній лікарні, де й перебувала на обліку, не розуміла значення своїх дій, коли укладала договір дарування житлового будинку, тому з цих підстав просив суд визнати недійсним договір дарування.

В подальшому 10 вересня 2018 року позивачем було подано заяву про зміну підстави позову. В якій позивач зазначає, що в 2015 році матір ОСОБА_4 подала до Вільнянського районного суду Запорізької області до ОСОБА_1 позов про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . При розгляді цієї справи ОСОБА_4 власноруч написала заяву про допит свідків. Почерк та підпис в заяві ОСОБА_4 про допит свідків у цій справі та підпис і почерк біля слова дарувальник в договорі дарування від 30 листопада 2016 року очевидно різні. Отже, позивач вважає, що оспорюваний договір дарування є підробленим документом , оскільки договір дарування підписаний не матір`ю ОСОБА_4 , а іншою особою.

Посилаючись на положення ч. ч. 1, 3 ст. 215, ч. ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 від 30 листопада 2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Кравченко О.М. , зарєстровано в реєстрі за № 296.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2022 у цій справі скасувати позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції проігноровані докази, які були надані позивачем у суді, що призвело до неправильного вирішення справи. Зважаючи на те, що договір дарування від 30 листопада 2016 року складений без участі ОСОБА_4 , не містить підпису ОСОБА_4 , замість її підпису стоїть підпис іншої особи, викладене свідчить, що волевиявлення ОСОБА_4 щодо дарування житлового будинку не відповідало її внутрішній волі, внаслідок чого належить визнати недійсним договір дарування від 30 листопада 2016 року. Зазначає, що суд не повинен був брати до уваги покази свідка ОСОБА_5 надані на користь відповідача, оскільки позивач має з ним неприязнені відносини. Оскільки у нього відсутня інформація про складення ОСОБА_4 будь яких документів у 2016 році, тому він був позбавлений можливості запропонувати для почеркознавчої експертизи інші документи, складені ОСОБА_4 .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Васильєва О.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, судової повістки ( а.с.146-147) до апеляційного суду не з`явились, на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_2 , адвоката Васильєвої О.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з перебуванням її у відпустці ( т. 2 а.с. 164-168).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки учасники справи відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Васильєва О.В. були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_2 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу ( т. 2 а.с. 157-160), та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні, відмовивши у задоволені клопотання представника ОСОБА_2 , адвоката Васильєвої О.В. про відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що на момент укладення спірного договору дарування житлового будинку, волевиявлення дарувальника, матері сторін, не відповідало її внутрішній волі і не було вільним, що вона не була присутня під час його укладення. При цьому, суд послався на висновок судової почеркознавчої експертизи № 1608-20 від 09 лютого 2021 року, яка була проведена за клопотанням позивача відповідно до якої вбачається, що відповіді експерта не дають суду можливості дійти висновку щодо наявності в договорі дарування та в запису № 296 від 30 листопада 2016 року, що міститься в реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Кравченко О.М., підпису іншої особи, ніж дарувальника, матері сторін. Твердження представнка позивача про те, що саме документ «Список сидетелей по иску ОСОБА_4 », який є в матеріалах іншої цивільної справи № 314/1725/15-ц містить справжній підпис ОСОБА_4 , є лише його припущенням, спростовується наданими показами свідка

ОСОБА_6 такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року ОСОБА_4 заповіла все своє майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних частях кожному. Заповіт посвідчено у приміщенні Матвіївської сільської ради Вільнянського району Запорізької області секретарем виконкому Матвіївської сільської ради О.М. Кучерова, зареєстровано в реєстрі за № 144 (т.1 а.с.7).

30 листопада 2016 року між ОСОБА_4 (дарувальник), з однієї сторони, та з другої сторони ОСОБА_2 (обдаровуваний) було укладено договір дарування нерухомого майна, за умовами якого дарувальник та обдаровуваний, діючи вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу як фізичного так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, не помиляючись щодо обставин, обумовлених нижче, діючи без впливу обману, помилки, насильства або тяжких обставин, не приховує іншу угоду, що він не носить характер мнимої та удаваної угоди, не є угодою зловмисною, і відповідає дійсним намірам сторін, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними договір (у тому числі, з вимогами щодо недійсності правочину), уклали договір дарування нерухомого майна, за яким дарувальник подарувала, а обдаровуваний прийняв у дар належне дарувателю на праві приватної власності нерухоме майно, яким є житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 49,2 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М., зареєстровано в реєстрі за № 296 (т.1 арк.с.49-50).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 квітня 2018 року (т.1 а.с.8).

Після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 62270820, номер у нотаріуса 20/2018, приватним нотаріусом Вільнянського району Запорізької області Кравченко О.М. 12 квітня 2018 (т.1 а.с.9).

За клопотанням позивача ухвалами Вільнянського районного суду Запорізької області неодноразово було призначено судову почеркознавчу експертизу, останньою ухвалою суду на вирішення експерта були поставлені такі питання:

1) Однією чи різними особами виконані написи на двох документах: підпис і рукописний текст на четвертій сторінці договору дарування від 30 листопада 2016, складеного від імені ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М., в рядку «Підписи сторін: Дарувальник», а також підпис і рукописний текст на документі під назвою «Список свидетелей по иску ОСОБА_4 », який знаходиться у цивільній справі ЄУН 314/1725/15-ц пр. 2/314/679/2015 Вільнянського районного суду Запорізької області?

2) Однією чи різними особами виконані написи на двох документа: підпис і рукописний текст в реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М. із записами за період з 16 квітня 2016 по 26 грудня 2016 в рядку № 296 за 30 листопада 2016 в графі № 7 «Підпис осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», а також підпис і рукописний текст на документі під назвою «Список свидетелей по иску ОСОБА_4 », який знаходиться у цивільній справі ЄУН 314/1725/15-ц пр. 2/314/679/2015 Вільнянського районного суду Запорізької області?

3) Однією чи різними особами виконані написи на двох документах: підпис і рукописний текст на четвертій сторінці договору дарування від 30 листопада 2016, складеного від імені ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М. в рядку «Підписи сторін: Дарувальник», а також підпис і рукописний текст в реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М. із записами за період з 16 квітня 2016 по 26 грудня 2016 в рядку № 296 за 30 листопада 2016 в графі № 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій»?

У розпорядження експертів було надано матеріали цивільної справи № 314/1589/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, у яких міститься оригінал договору дарування від 30 листопада 2016, складений від імені ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М. (арк. с. 122-123), та № 314/1725/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, у яких міститься документ під назвою «Список свидетелей по иску ОСОБА_4 » (арк. с. 11).

Зобов`язано приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М. забезпечити експертам доступ до реєстру № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М. із записами за період з 16 квітня 2016 по 26 грудня 2016 для дослідження запису № 296 від 30 листопада 2016 (т.1 а.с.86-88, 165-170,198-200,221-223, 240-241).

За результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи було надано висновок експерта № 1608-20 від 09 лютого 2021, який містить такі відповіді на поставлені питання:

1. Почерки, якими виконані написи на двох документах: рукописний текст на четвертій сторінці договору дарування від 30 листопада 2016, складеного від імені ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М., в рядку «Підписи сторін: Дарувальник», а також рукописний текст на документі під назвою «Список свидетелей по иску ОСОБА_4 », який знаходиться у цивільній справі ЄУН 314/1725/15-ц пр.2/314/679/2015 Вільнянського районного суду Запорізької області, виконані різними особами.

2. Почерки, якими виконані написи на двох документа: рукописний текст в реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М. із записами за період з 16 квітня 2016 по 26 грудня 2016 в рядку № 296 за 30 листопада 2016 в графі № 7 «Підпис осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», а також рукописний текст на документі під назвою «Список свидетелей по иску ОСОБА_4 », який знаходиться у цивільній справі ЄУН 314/1725/15-ц пр. 2/314/679/2015 Вільнянського районного суду Запорізької області, виконані різними особами.

3. Почерки, якими виконані написи на двох документах: рукописний текст на четвертій сторінці договору дарування від 30 листопада 2016, складеного від імені ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О. М. в рядку «Підписи сторін: Дарувальник», а також рукописний текст в реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М. із записами за період з 16 квітня 2016 по 26 грудня 2016 в рядку № 296 за 30 листопада 2016 в графі № 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, виконані однією особою (т.2 а.с.1-19).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої та третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини першої статті 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, підставою визнання недійсним оспорюваного правочину ОСОБА_1 зазначав те, що він вчинений за відсутності дарувальника ОСОБА_4 та без відповідного її волевиявлення (договір підписано іншою особою).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19, серед іншого вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно зі статтею 43 Закону України "Про нотаріат", при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії.

Частинами першою та другою статті 45 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що при посвідченні угод і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством України, перевіряється справжність підписів учасників угод та інших осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса чи іншої посадової особи, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо угода, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Таким чином, посвідчення нотаріусом угоди дарування житлового будинку не може бути здійснено за відсутності сторони договору, зокрема дарувальника. При цьому нотаріально посвідчувані угоди, підписуються у присутності нотаріуса чи іншої посадової особи, яка вчиняє нотаріальну дію.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2016 року між ОСОБА_4 (дарувальник), з однієї сторони, та з другої сторони ОСОБА_2 (обдаровуваний) було укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 67,6 кв.м, житловою площею 49,2 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М., зареєстровано в реєстрі за № 296. В тексті договору зазначено, що договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, особи встановлені їх дєздатність, а також належність ОСОБА_4 відчужуваного житлового будинку перевірено.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог іна підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Устатті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J. K. AND OTHERS v. SWEDEN") зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15 листопада 2007 року у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

На підтвердження своїх вимог позивачем неодноразово заявлялися клопотання про призначення у цій справі судово-почеркознавчих експертиз.

Згідно висновку експерта № 1608-20 від 09 лютого 2021 року вбачається, що у спірному договорі дарування та в записі № 296 від 30 листопада 2016 року, що міститься в реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М. із записами за період з 16 квітня 2016 року по 26 грудня 2016 року, рукописний текст та підписи виконані однією особою.

Підстав вважати, що у приватного нотаріуса Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Кравченко О.М. під час оформлення спірного договору дарування замість дарувальника ОСОБА_4 була присутня інша особа, не має, належних доказів цього позивачем суду не надано.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи позивачем не ставилося питання, чи вчинений підпис в спірному договорі дарування в графі «Дарувальник» ОСОБА_4 , чи іншою особою.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Железняк В.К. пояснив, що він таке питання перед експертом не ставив, оскільки у позивача для проведення почеркознавчої експертизи з такого питання не має письмових документів (зразки підпису померлої, рукописний текст), які за життя були вчинені ОСОБА_4 , де можуть бути такі документи йому не відомо, тому й не заявляв перед судом клопотання про їх витребування, а без наявності таких документів експерт не зможе дати відповіді на вищезазначене питання.

Посилання в апеляційній скарзі, що спірний договір дарування підписаний не матір`ю сторін, ОСОБА_7 , а іншою особою, а документ під назвою «Список свидетелей по иску ОСОБА_4 », який знаходиться у цивільній справі № 2/314/679/2015 Вільнянського районного суду Запорізької області, написаний і підписаний саме ОСОБА_4 не заслуговують на увагу, оскільки є припущенням позивача, не підтверджено належними та беззаперечними доказами. Нотомість, спростовується поясненнями свідка ОСОБА_8 , яка надаючи пояснення суду була приведена до присяги і була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстації у відповідності до вимог статей 77-78 ЦПК України встановив фактичні обставини справи, у сукупності проаналізував надані докази (висновки експерта за наслідками проведення почеркознавчої експертиз із урахуванням пояснень сторін, показань свідків й інших письмових доказів), дійшов правильного висновку, що позивач усупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами існування підстав та обставин, передбачених статтею першою- третьою статті 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, для визнання недійсним договору дарування житловогог будинку, і, зокрема, відсутності волевиявлення дарувальника ОСОБА_4 .. При цьому суд вірнно застосував презумпцію правомірності правочину, не спростовану позивачем у справі, та принцип свободи договору як загальну засаду цивільного законодавства, належним чином визначивши і розподіливши тягар доведення у цій справі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки обов`язок доказування недійсності правочину покладається на сторону, яка його оспорює - на позивача (статті 12, 81 ЦПК України) та зауважує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу, якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

В оцінці доводів апеляційної скарги колегія суддів ураховує, що неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини, а не висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Судом під час розгляду справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права, як і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідні доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, а тому відхиляються апеляційним судом

При цьому порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 05 грудня 2022 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.