Провадження № 2/750/300/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2022 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря - Левченко А.С.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за борговою розпискою та стягнення моральної шкоди,
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Відповідачі відзив на позов не подали.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялись завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачам надсилалася за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Як пояснила у судовому засіданні позивач, вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою повернути отримані кошти, однак останні ухиляються від виконання свої зобов`язань, хоча грошові кошти вони зобов`язувалися повернути протягом двох місяців.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першою статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно частини другої статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до частини першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження укладених договорів з відповідачами, позивачем надано оригінали розписок. Таким чином, укладення між сторонами договорів позики про передачу грошових коштів підтверджується належними та допустимими доказами.
Враховуючи, що відповідачі свої зобов`язання за договорами позики в повному обсязі не виконали, грошові кошти в добровільному порядку в повному розмірі не повернули, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимог позивача в частині стягнення суми неповернутого згідно з розписками боргу.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів на її користь відсотків за користування грошовими коштами, суд зазначає наступне.
Як пояснила у судовому засіданні позивач, оскільки у неї не було в наявності грошових коштів, відповідачі вмовили її зняти ці кошти з кредитної картки. За умовами користування кредитної картки пільговий період без нарахування відсотків складає 62 дні, а після спливу вказаного періоду нараховуються відсотки в розмірі 3,99% від суми заборгованості, які, за твердженням позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися щомісячно сплачувати їй в разі прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За таких обставин, враховуючи, що боргові розписки не містять обов`язку щодо сплати відсотків за користування коштами, а зазначена позивачем у позовній заяві відсоткова ставка в розмірі 3,99% не погоджена у розписках і ця ставка стосується зобов`язання позивача по погашенню нею кредиту в банку ПУМБ, а тому підстав для стягнення з відповідачів відсотків за відсотковою ставкою 3,99% у суду не має, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про погодження такої відсоткової ставки.
Також, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди виходячи з наступного.
Згідно ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В розписках про передачу коштів сторони не передбачили можливість відшкодування моральної шкоди у разі порушення умов їх виконання, а тому вимога про її відшкодування задоволенню не підлягає.
Крім того, позивач у судовому засіданні зазначила, що моральна шкода заподіяна тим, що її онук був вимушений винаймати житло і поніс значні витрати через те, що відповідачі не віддали борг і позивач не могла надати допомогу своєму онукові. Проте, відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, вказані обставини не є підставою для відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку із викладеним вище, позов підлягає частковому задоволенню.
Також, позивач просить стягнути з відповідачів понесені нею витрати на правничу допомогу в розмірі 314 грн. 15 коп., проте належних доказів понесення таких витрат суду не надано.
В договорі про надання адвокатських послуг № 23/1 від 28.10.2021, укладеним між АО «Захист» та ОСОБА_1 не зазначено суму гонорару за адвокатські послуги. Наданий позивачем дублікат чеку від 03.12.2021 свідчить про перерахування позивачем 28.10.2021 на невідомо чий картковий рахунок 300 грн. без зазначення призначення цього платежу, а тому у суду відсутні підстави вважати сплачені кошти, як оплату послуг за надання правової допомоги АО «Захист» згідно укладеного договору.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт - НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт - НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за борговою розпискою та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 185 грн. 06 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 475 грн. 64 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 03.02.2021.
Суддя