Справа № 183/137/22
№ 2/183/2195/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Пащенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганни Василівни про:

-визнання часток співвласників квартири АДРЕСА_1 рівними, по 1/4 частині за кожним співвласником, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в тому числі за померлим ОСОБА_5 ;

-припинення права спільної сумісної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в тому числі за померлим ОСОБА_5 ;

-визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5 , -

встановив:

позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування позову вказали, що 13 грудня 1997 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримано Свідоцтво про право власності на житло на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у відповідності до якого набули у приватну, спільну сумісну власність житлову квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 82,7 м.кв. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 115-1.Зазначають, що оскільки квартира передана у спільну сумісну власність, частки всіх співвласників квартири є рівними і кожному зі співвласників квартири належить по 1/4 частини квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 - батько ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чоловік ОСОБА_1 . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частини житлової квартири АДРЕСА_1 .

08 лютого 2022 року ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 та 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 отримала від приватного нотаріуса постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії в зв`язку з тим, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності співвласників на зазначену квартиру не визначена. Вказана відмова нотаріуса та необхідність поділу часток стала підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 13 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху.

Ухвалою суду від 02 березня 2022 року, в зв`язку з усуненням недоліків, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Витребувано докази у справі. Докази надійшли до суду 13 квітня 2012 року.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 31 травня 2022 року.

Позивачі до суду не з`явилися, надавши заяви, згідно з якими підтримали позов та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно з якою не заперечив проти задоволення позову. Відзив не подав.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності представника, пояснення на позов не подавала.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

13 грудня 1997 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 отримано Свідоцтво про право власності на житло на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» /а.с.8/, у відповідності до якого набули у приватну, спільну сумісну власність житлову квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 82,7 м.кв. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 115-1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 /а.с.6/, чоловік ОСОБА_1 /а.с.32/

ОСОБА_6 11 липня 2013 року звернулась до приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка - ОСОБА_5 /а.с.48/, 05 травня 2020 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину /а.с.53/

08 лютого 2022 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, відповідно до якої відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності співвласників на зазначену квартиру не визначена.

Таким чином, вбачається наявність спору щодо визначення часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/4 частину в порядку спадкування.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання часток рівними, по ј частині за кожним зі співвласників та, як наслідок - припинення права спільної сумісної власності, суд виходить з такого.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, враховуючи відсутність договору про поділ часток, обставин, які-б вказували на наявність підстав для зміни розміру часток, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про визначення розміру часток майна у спільній сумісній власності на квартиру, підлягають задоволенню, і наявні підстави для визначення розміру часток співвласників квартири АДРЕСА_1 рівними, по 1/4 частині за кожним співвласником, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в тому числі за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . При цьому, законом передбачено, що при поділі майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється, внаслідок чого наявні і підстави для задоволення позову про припинення права спільної сумісної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 співвласників ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в тому числі за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Вирішуючи позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5 суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачають, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Матеріали спадкової справи вказують, що єдиним спадкоємцем, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є ОСОБА_1 - дружина померлого. ОСОБА_1 проживала за однією адресою зі ОСОБА_5 по день його смерті /а.с.56/, при цьому, протягом 6 місяців подала заяву про прийняття спадщини.

Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Ч.2 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року , державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до ст.ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Разом з тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно.

Згідно з положеннями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, оскільки наданими суду доказами в своїй сукупності підтверджується факт набуття ОСОБА_5 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, права спільної сумісної власності на спірну квартиру, виділення судом ј частки, в тому числі і ОСОБА_5 у праві власності та припинення права спільної сумісної власності на спірне майно, смерті ОСОБА_5 , права на спадкування ОСОБА_1 , як єдиного спадкоємця першої черги, яка на день смерті спадкодавця проживала з останнім, відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець за законом першої черги має право на набуття права власності на ј частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Внаслідок чого, позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 5, 12, 77-82, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганни Василівни - задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 є рівними і становили по ј частині.

Припинити право спільної сумісної власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 співвласників ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею: 82,7 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м, яка складається з: 1-а кімната - 19,5 м2, 2-а кімната - 8,0 м2, 3-тя кімната - 11,3 м2, 4-а кімната - 11,4 м2, кухні площею 8,3 м2, ванної кімнати - 2,5 м2, вбиральні (поєднаної) - 1,3 м2, коридору - 11,7 м2, комори - 1,1 м2, балкон (тераса) - 1,9 м2, лоджія - 5,7 м2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач-1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

позивач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; проживає: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

позивач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; проживає: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, місцезнаходження: Дніпропетровська область м. Новомосковськ вул. Гетьманська, 14; ;

третя особа: Приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Ганна Василівна, місцезнаходження: Дніпропетровська область м. Новомосковськ, вул. Сучкова, 21.

Суддя Д.О. Парфьонов