Номер провадження: 22-ц/813/2303/22
Справа № 496/4309/19
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л. О.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Дерезюк В.В.,

переглянувши справу №496/4309/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Юлії Анатоліївни про визнання недійсним договору дарування, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 1 грудня 2020 року у складі судді Пендюри Л.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 5 листопада 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 21 серпня 2007 року ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності №б/н, виданого 22 червня 2006 року Виконавчим комітетом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області. 1 жовтня 2007 року ОСОБА_2 набула у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Свідоцтва про право власності №б/н, виданого 30 червня 2005 року Виконавчим комітетом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області. 22 жовтня 2011 року між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі постійно проживали в будинку по АДРЕСА_1 , здійснювали покращення будинку, облаштування та ремонт, на що ним було витрачено кошти в сумі 114313,00 грн. Крім того, під час перебування у шлюбі здійснювали покращення, облаштування та ремонт будинку по АДРЕСА_2 , на що було ним витрачено кошти в сумі 60000,00 грн. Крім того, 12 грудня 2005 року між ТОВ «Едельвейс плес» на ним ОСОБА_1 було укладено інвестиційний договір №254/6/7/9-2Ж на придбання квартири, 24 грудня 2015 року укладено Додаткову угоду №1 до вказаного договору про передачу майнових прав на житлову квартиру АДРЕСА_3 . Майнові права на квартиру набуто ним виключно за власні кошті, отримані від продажу земельної ділянки. У 2018 році подружні стосунки припинили, у 2019 році подано до суду позов про розірвання шлюбу (справа №496/1797/19) та також ОСОБА_2 подано до суду позов про поділ майна подружжя (справа №521/1963/19). В ході розгляду цих справ стало відомо, що 17 травня 2013 року у період шлюбу ОСОБА_2 здійснила відчуження будинку по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування своєму сину ОСОБА_3 , чим порушила його право на спільний продаж будинку, в покращення якого він вклав значні кошти. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_1 просив:

визнати недійсним договір дарування житлового будинку загальною площею 181,5 кв.м, житловою площею 57,00 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 17 травня 2013 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Ю.А., зареєстрований в реєстрі №1-1054;

визнати житловий будинок загальною площею 87,8 кв.м житловою площею 32,40 кв.м, розташований за адресом: АДРЕСА_1 , та житловий будинок загальною площею 181,5 кв.м, житловою площею 57,00 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

поділити житловий будинок загальною площею 87,8 кв.м житловою площею 32,40 кв.м, розташований за адресом: АДРЕСА_1 , та житловий будинок загальною площею 181,5 кв.м, житловою площею 57,00 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом присудження йому грошової компенсації вартості належної йому частки у спільному майні;

стягнути судові витрати (а.с.2-8).

Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 6 грудня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.61-62).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши у відзиві, що ОСОБА_1 не проживав постійно в с. Вигода, оскільки згідно з наданих ним доказів вбачається, що він з 2015 року працював у м. Києві та проживав в с. Мощун Київської області. Доказів здійснення значної кількості покращень будинку та витрати ОСОБА_1 значної кількості грошей на ремонт належного їй будинку не надано. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що виключно за власні кошти придбав майнові права на квартиру в м. Одесі у 2015 році, інвестиційні внески склали 894215,00 грн., отже отримані ОСОБА_1 грошові кошти від продажу земельної ділянки та спадщини були повністю витрачені, при цьому їх вистачило лише на 1/3 частку вартості квартири, яку вона вважає, що придбано в період шлюбу. Отримана по інвестиційному договору квартира потребувала ремонту для можливості в ній проживати, з огляду на що позивач не міг витрачати значну кількість власних коштів на ремонт будинку відповідача в с. Вигода. Надані докази витрат на покращення нерухомого майна в с. Вигода не є належними та допустимими, доказування ґрунтується на припущеннях. В будинку по АДРЕСА_1 проживають та зареєстровані ОСОБА_2 та її син ОСОБА_5 з сім`єю, це є їй родинний будинок, який вони за весь час проживання постійно покращували за власні кошти. ОСОБА_2 мала власні доходи та не була матеріально залежна від ОСОБА_1 . ОСОБА_2 як власник нерухомого майна має право на власний розсуд розпоряджатися належним їй майном одноособово. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденції загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Право власності на спірні житлові будинку виникло у ОСОБА_2 до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , тому її дії щодо власного майна є законними, за час шлюбу майно не збільшилось, підстави для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя відсутні, трудові чи грошові затрати позивача не доведені, тому вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.78-81).

17 березня 2020 року ОСОБА_2 подала заяву про застосування позовної давності до вимог про визнання недійсним договору дарування від 17 березня 2013 року будинку по АДРЕСА_2 та визнання цього будинку спільною сумісною власністю (а.с.101-103).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (а.с.124-125).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 1 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю вимог (а.с.162-169).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 березня 2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.176-182).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Під час шлюбу позивач витрачав значні кошти на покращення стану двох будинків ОСОБА_2 з метою проживати в одному з них та продажу іншого для отримання грошей. На даний час між ним та ОСОБА_2 не можливе подальше проживання у шлюбі, остання не бажає добровільно відшкодувати йому суму витрачених ним коштів на покращення будинків. Більш того, один з будинків, в який він вклав власні кошти в сумі 74000,00 грн., подаровано ОСОБА_2 своєму синові. ОСОБА_2 безпідставно претендує на інвестовану ним квартиру. Суд не надав належну оцінку доказам, тому факту, що позивач та відповідач проживали сім`єю з 2008 року, що в покращення будинків вкладено значні кошти, суд проігнорував клопотання про призначення експертизи для встановлення наявності чи відсутності покращень у спірному майні за спірний період. Факт роботи позивача в іншому місці не є доказом того, що він не міг проживати сім`єю та здійснювати поліпшення будинків в с. Вигода. Суд дійшов неправомірного висновку про те, що позивач не мав грошових коштів для здійснення поліпшення спірного майна, неправильно оцінив доходи сторін та зробив помилковий висновок про відсутність підстав вважати спірне майно спільною сумісною власністю його та ОСОБА_2 ..

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при посилання на вимоги статті 62 СК України як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені власні кошти чи власна трудова діяльність. Враховуючи змагальність ти диспозитивність цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійно визначати вартість спірного майна до поліпшення та після поліпшення. А отже застосовувати статтю 62 СК України. Позивач обрав способом захисту права стягнення компенсації. У випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майн, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Однак, позивач такі вимоги не заявляв. Доводи апеляційної скарги висновок суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини (а.с.212-218).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , 1957 року народження, та ОСОБА_2 , 1957 року народження, зареєстрували шлюб 22 жовтня 2011 року.

ОСОБА_1 має реєстрацію постійного місця проживання з 1996 року по м. Києву.

ОСОБА_2 має реєстрацію постійного місця проживання з 1975 року по АДРЕСА_1 .

У будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають крім ОСОБА_2 , її син від першого шлюбу ОСОБА_5 з 1 квітня 1983 року та його сім`я.

Житловий будинок загальною площею 87,80 кв.м житловою площею 32,40 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований 21 серпня 2007 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, №б/н, виданого 22 червня 2006 року Виконавчим комітетом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Житловий будинок загальною площею 181,50 кв.м житловою площею 57,00 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований 1 жовтня 2007 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, №б/н, виданого 30 червня 2005 року Виконавчим комітетом Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області.

Житловий будинок загальною площею 181,50 кв.м житловою площею 57,00 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований 17 травня 2013 року на праві приватної власності (частка 1/1) ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 17 травня 2013 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Шевченко Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-1054.

Отже, державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, загальною площею 181,50 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , проведена у 2007 році, свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_2 на будинок видано у 2005 році; державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на житловий будинок, загальною площею 87,80 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проведена у 2007 році, свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_2 на будинок видано у 2006 році; тобто право власності на дане нерухоме майно набуто ОСОБА_2 до реєстрації у 2011 році шлюбу з ОСОБА_1 .

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже, у розумінні положень пункту 1 частини 1 статті 57 СК України житловий будинок, загальною площею 87,80 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, загальною площею 181,50 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , був особистою приватною власністю ОСОБА_2 станом на дату реєстрації у 2011 році шлюбу з ОСОБА_1 .

Вимоги про визнання спірних житлових будинків об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що за час шлюбу майно дружини ОСОБА_2 істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок грошових затрат його ОСОБА_1 .

Відповідно до положень частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як статті 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Судова практика орієнтує на те, що для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя (трудових чи грошових затрат) чи затрат другого з подружжя незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик тощо. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Істотність збільшення вартості майна має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної власності, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні з тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значене перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не надає підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна. Якщо понесені затрати з боку іншого подружжя, який не є власником, наявні, однак такі затрати не є істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Істотність збільшення вартості майна має бути також пов`язана із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами, сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто, вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, подружжя, у майно, не підлягають врахуванню у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном. В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, у 2018 році за змістом позовних вимог подружні стосунки припинилися. Житлові будинки, що розташовані в с. Вигода, належали ОСОБА_2 на праві власності до шлюбу з ОСОБА_1 . Загальна та житлова площа цих будинків, починаючи з 2005 року (будинок по АДРЕСА_2 ) та починаючи з 2006 року (будинок по АДРЕСА_1 ) не змінилися. Крім того, в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 проживала та зареєстрована з 1975 року, її син з 1983 року.

ОСОБА_2 заперечує спільні з ОСОБА_1 трудові та грошові затрати у збільшення вартості належного їй нерухомого майна, надає докази того, що мала власні доходи та не залежала матеріально від ОСОБА_1 , що, зокрема, будинок по АДРЕСА_1 є її та її дітей від першого шлюбу родинним будинком, який вони самі утримували, ремонтували тощо.

ОСОБА_1 також має власне нерухоме майно, має доходи, в тому числі мав доходи від продажу у 2015 році належного йому особисто майна та грошову компенсацію від спадщини. ОСОБА_1 інвестував у 2015 році грошові кошти в житлову квартиру в м. Одесі, яку вважає особистою приватною власністю.

Кожен із сторін надав суду докази отримуваних ними доходів, придбання певних матеріалів, речей, виконання робіт по ремонту нерухомого майна тощо.

Докази, надані ОСОБА_1 на підтвердження власне його грошових затрат у збільшенні вартості спірного майна, не є достатніми для висновку, що спірні житлові будинки в с. Вигода у період його шлюбу з ОСОБА_2 збільшилися у своїй вартості настільки істотно, що об`єкти нерухомості у своєму стані до заявлених ОСОБА_1 поліпшень та після суттєво різняться, що первісні об`єкти фактично нівелювалися, зазнали значних перетворень з істотним збільшенням вартості майна.

Судом не встановлено сукупності факторів, з якими стаття 62 СК України пов`язує втручання у право особистої приватної власності, як то: 1) істотність збільшення вартості майна, 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Поточний ремонт будинків, інші поліпшення умов проживання тощо не надають підстав для визнання таких будинків об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суду не надано ні доказів збільшення вартості нерухомого майна, ні того за рахунок чого збільшення, якщо таке було, відбулося. Доводи апеляційної скарги містять посилання на не проведення судом першої інстанції судово-будівельної експертизи, проте в апеляційній інстанції питання експертизи ОСОБА_1 не порушено, рівно як і не надано висновку експерта, складеного в порядку статті 106 ЦПК України на замовлення ОСОБА_1 .

Істотність збільшення вартості об`єкта нерухомого майна та те, в результаті чого така вартість істотно збільшилась, потребує спеціальних знань у сфері будівництва, однак такі висновки спеціалістів в справі відсутні, а наявні в справі квитанції, чеки тощо самі по собі істотне збільшення вартості спільного майна не доводять.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання двох спірних будинків, що розташовані в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Оскільки будинок, розташований в АДРЕСА_2 , належав ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності, то розпорядження нею у 2013 році будинком шляхом дарування сину ОСОБА_3 було правомірним і будь-якого згоди ОСОБА_1 даний правочин не потребував.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові за недоведеністю вимог.

Учасники справи не заперечують проти розгляду справи за їх відсутності.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 19 травня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 1 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Шевченко Юлії Анатоліївни про визнання недійсним договору дарування, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 червня 2022 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова