Справа № 462/7561/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 травня 2022 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Тимощук І.І.,

справа № 462/7561/21

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

встановив:

позивачка 19.10.2021 року звернулася до суду із позовом, у якому просить усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 знести за свій рахунок самовільно здійснені надбудову і прибудову до житлового будинку, позначеного на технічному паспорті під літ. А-1, з приведенням будинку і земельної ділянки до попереднього стану.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їм із відповідачкою на праві спільної часткової власності належить будинок по АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідачка без її згоди здійснила самочинне будівництво, яке полягає в наступному надбудовано другий поверх над частиною будинку, зокрема на суміжній стіні, що, на її думку, впливає на несучу здатність стіни і перекриття, а також унеможливлює реконструкцію іншої частини будинку, розширено частину будинку на земельну ділянку зі сторони в`їзду на подвір`я, що майже вдвічі звузило ширину заїзду, а також зі сторони вулиці, чим повністю перекрито доступ до частини подвір`я. Зазначає, що такі дії створюють позивачці перешкоди в користуванні спільною земельною ділянкою, які полягають в неможливості заїзду автомобілем, відсутності будь якого доступу до частини земельної ділянки зі сторони вулиці. Вважає, що збільшивши площу будинку, відповідачка зменшила тим самим розмір прибудинкової території, а вчинення самочинного будівництва другого поверху без будь яких дозвільних документів створює небезпеку обвалу будинку. Позивачка додала, що вона неодноразово зверталася до житлово-експлуатаційних організацій та органів місцевого самоврядування зі скаргами на самочинне будівництво відповідача. Звертаючись до суду з позовом позивачка посилається не те, що відповідачка розпочала будівельні роботи з метою перебудови та прибудови житлових приміщень, тобто здійснює реконструкцію частини житлового будинку, при цьому, не повідомила та не погоджувала з позивачем початок будівництва.

Ухвалою судді від 09.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено дату та час розгляду.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Адвокат Кравчук П.І. додав, що у будинковолодінні визначено частки, однак реально ані таке будинковолодіння, ані земельна ділянка під ним не розподілені, договір про виділ часток не укладався, режим спільної власності не змінювався, дозвіл на добудову відповідачці позивачкою не надавався, а тому вважає, що позов слід задоволити. Розширення першого поверху відповідачкою в сторону вулиці Рівненської зменшило площу земельної ділянки, а надбудова другого поверху здійснена по міжкімнатній перегородці. Дозвільної документації на проведення таких робіт немає, право власності на добудову не зареєстровано. Залізнична районна адміністрація неодноразово вживала заходів для врегулювання цієї ситуації, однак відповідачка ігнорує всі вимоги.

Відповідачка у судові засідання не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки неодноразово повідомлялася шляхом надіслання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, та через оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов не подала. Жодних заяв чи клопотань від відповідачки до суду не надходило.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, не подала відзив і позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.

Допитана у судовому засіданні як свідок позивачка ОСОБА_1 пояснила, що вона близько 30 років проживає у селі Градівка Городоцького району. Власником частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 вона стала у 2014 році. До цього часу власником була її тітка ОСОБА_4 , яка проживала у будинку. За рік до смерті тітки у 2014 році позивачка забрала її до себе в село. За життя тітки відповідачка ОСОБА_2 добудувала перший поверх. Другий поверх було нею добудовано вже після того, як позивачка успадкувала свою частку будинку. ОСОБА_1 зазначила, що і ОСОБА_4 , так і вона зверталася до різних установ із зверненнями щодо цієї добудови. На час розгляду справи у будинку проживає донька позивачки. ОСОБА_1 , хоча і працює в 10-15 хвилинах ходи від будинку, не може там проживати, оскільки її частка складається з однієї житлової кімнати, а у зв`язку із проведеною відповідачкою добудовою, позивачка не може провести реконструкцію у своїй частині будинку. Вказала, що в такий спосіб відповідачкою захоплено частину земельної ділянки, обмежено доступ до її частини, та вікна будинку із зовнішньої сторони, зменшено доступ природнього світла, унеможливлено заїзд автомобілем на територію будинковолодіння. Крім цього, зазначила, що через дії ОСОБА_2 в кімнаті з`явилися тріщини, через що їм довелося робити ремонт. Фундамент її частини будинку не укріплявся. Позивачка намагалася поговорити з відповідачкою, однак та на контакт не йде.

Допитана у судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила, що є донькою позивачки ОСОБА_1 . Протягом приблизно 4-5 років, які вона проживає у частині будинку, яка належить її матері, по АДРЕСА_1 , відповідачкою будівництво там не ведеться. Їхня частина будинку складається з однієї кімнати, кухні, коридору, ванни. Вони з мамою планували розбудувати свою частину. З цією метою до них приїжджали будівельники, однак проводити реконструкцію відмовилися, тому що, з їх слів, така буде затратною та вони не впевнені, чи витримають подібне навантаження стіни будівлі. Свій автомобіль донька позивачки залишає на вулиці, як і відповідачка.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст.12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності 21/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Будинок складається з двох житлових кімнат та двох кухонь. Загальна площа будинку 61.5 кв.м., житлова площа 34,2 кв.м. До будинку відносяться: сарай-Д, гараж-Б, огорожі №№1,2, ворота №3, замощення І, ІІ (копія технічного паспорту на житловий будинок, копія реєстраційного посвідчення від 22.08.2002 року про реєстрацію будинку по АДРЕСА_1 в частинрі 21/50 за ОСОБА_4 , копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.10.2014 року, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2014, копія витягу-інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.08.2021 року а.с.12-19).

Інші 29/50 частин будинку належать ОСОБА_2 . Доказів іншого суду не подано.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 01.07.2008 року, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_4 задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити ОСОБА_4 вільний доступ до каналізаційного колодязя, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.20).

Згідно копій листів ЛКП «Сигнівка» від 28.04.07 р., 15.11.07.р., копії листа Залізничної районної адміністрації від 13.11.07 р., скерованих ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 за самовільне будівництво притягнуто до адміністративної відповідальності, зобов`язано в місячний термін подати документи на МВК району і вручено їй письмове попередження про призупинення самовільного будівництва. На час надання відповіді будівництво призупинено (а.с.21-23).

Виходячи із змісту відповіді Залізничної районної адміністрації №32/1194-02 від 02.04.2008 року, міжвідомчою комісією при адміністрації розглянуто представлені ЛКП «Сигнівка», документи ОСОБА_2 та зобов`язано представити заяву згоду співвласників будинку щодо самочинно здійсненого нею будівництва на території будинковолодіння, роз`яснено ОСОБА_4 її право звернутися до суду за захистом свого права (а.с.24).

Згідно копії відповіді ЛКП «Сигнівка» №2/1228 від 13.11.2020, за самочинно здійснено прибудову на гр. ОСОБА_2 / АДРЕСА_1 / складено акт-попередження і передано в юридичний відділ Залізничної районної адміністрації (а.с.25).

Відповідно до листа Залізничної районної адміністрації № 32-вих-100046 від 17.12.20, остання повідомила ОСОБА_1 пре те, що при вивченні матеріалів справи та обстеженні будинковолодіння на АДРЕСА_1 встановлено, що гр. ОСОБА_2 протягом 2007-2014 років самочинно здійснено реконструкцію належної їй частини будинку без належно оформлених документів. На цей час співвласником будинку була ОСОБА_4 . На час обстеження нового самочинного будівництва не виявлено (а.с.26).

15.03.2022 року Залізнична районна адміністрація ЛМР на виконання ухвали суду надіслала копію акту-попередження, складеного ЛКП «Сигнівка» Залізничної районної адміністрації, від 11.11.2020 року, виходячи з якого таке видане ОСОБА_2 , про те, що вона самочинно здійснила прибудову до існуючого будинку розміром 7.0*1.0 м і 4.0*2.5 м., в результаті встановлено порушення ст.96 КУпАП. (а.с.71).

Листами №4-32-37257 від 19.11.2020 року Залізнична районна адміністрація повідомила в.о. начальника інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові про факт здійснення самочинного будівництва (прибудова до будинку) за адресою АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 , та інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові було сформовано лист №4-0006-10064 від 27.11.2020 року про те, що станом на день відповіді, Інспекція позбавлена можливості для проведення позапланової перевірки на об`єкті будівництва (копії листів, а.с.68-70).

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Разом з тим, відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Згідно частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (постанова Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №320/1889/17-ц).

Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 646/7646/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц зробила висновок, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: 1) істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; 2) неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проєкту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Таким чином, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

З урахуванням змісту вище наведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Відповідно до вимог частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Суд не бере до уваги доводи представника позивачки про те, що проведена відповідачкою добудова унеможливлює реконструкцію другої частини будинку, оскільки такі не підтверджені належними доказами. Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні повідомила, що будівельники, які оглядали будинок, не надали жодного висновку щодо можливості чи неможливості його реконструкції, заяв чи клопотань з цього приводу, зокрема, щодо призначення судових експертиз у справі, позивачка суду не подавала.

Позивачкою не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається у позовній заяві, зокрема, впливу будівництва на несучу здатність стіни і перекриття, унеможливлення реконструкції іншої частини будинку, звуження ширини заїзду, перекриття доступу до частини подвір`я, створення перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, зменшення розміру прибудинкової території, створення небезпеки обвалу будинку, а відтак порушення її права щодо користування та володіння належним їй будинком, та співмірності таких порушень із тим способом захисту, який вона обрала.

Встановлені з відповідей ЛКП «Сигнівка» та Залізничної районної адміністрації обставини щодо здійснення відповідачкою будівництва з порушенням вимог законодавства, не є підставою для задоволення вимог позивачки про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту першого частини сьомої статті 376 ЦК України.

Суд погоджується із доводами представника позивачки про те, що з моменту набуття сторонами права спільної часткової власності на житловий будинок, вони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуватися спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками та про необхідність дотримання згоди співвласників будинку на здійснення реконструкції будівель.

Водночас, слід зазначити наступне.

Матеріали справи містять суперечливі дані щодо будівництва за адресою АДРЕСА_1 .

Так, виходячи із відповіді Залізничної районної адміністрації м.Львова від 17.12.2020 року ОСОБА_1 , при вивченні матеріалів справи та обстеженні будинковолодіння на Рівненській,2 встановлено, що гр. ОСОБА_2 протягом 2007-2014 років самочинно здійснено реконструкцію належної їй частини будинку без належно оформлених документів. На цей час співвласником будинку була гр. ОСОБА_4 . На час обстеження нового самочинного будівництва не виявлено. ЛКП «Сигнівка» 13.11.2020 року на запит позивачки повідомила, що за самочинно здійснену прибудову на гр. ОСОБА_2 складено акт-попередження. А актом-попередженням встановлено, що будівельні роботи розпочато у 2019 році, самочинне будівництво виявлено 11.11.2020 року (а.с.26, 71), що також суперечить поясненням свідка ОСОБА_5 , яка у судовому засіданні повідомила, що протягом приблизно 4-5 років, які вона проживає у частині будинку, яка належить її матері, по АДРЕСА_1 , відповідачкою будівництво там не ведеться.

Суд зауважує, що ОСОБА_4 , яка до 2014 року була власником 21/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , не зверталася до суду із позовом щодо знесення самочинного будівництва з підстав ненадання нею згоди на проведення такого будівництва. Відтак суд вважає, що із врахуванням того, що позивачкою не доведено належними доказами порушення відповідачкою її прав, підстав для застосування висновків, викладених Верховним Судом в постановах у справах №310/4387/17 від 07.07.2021 року та №521/8532/16 від 07.07.2021 року, на які посилається представник позивачки, та задоволення позову виключно у зв`язку з наведеними обставинами, немає.

Європейський суд з прав людини у справі "Іванова і Черкезов проти Болгарії" (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном - відмовити.

Сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (місце проживання Львівська область, Городоцький район, с.Градівка, РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2022 року.

Суддя: І.С. Мруць