П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Фазикош Г.В., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Ігнатюк І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 23 листопада 2021 року у складі судді Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним,-

встановив :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримав у банку «Приватбанк» (відділення у м. Ужгород) кредитну картку № НОМЕР_1 , при чому при виданні картки працівниця банку не повідомляла його яка саме сума грошових коштів знаходилась на ній та який пароль цієї картки. Дана кредитна картка не знаходилася у конверті, не опечатана, а на заперечення ОСОБА_1 що картка видається у встановленому порядку працівниця банку повідомила йому, що це не суттєво та грошей на ній немає. Далі, працівниця банку дістала анкету приєднання до поштових послуг «Приватбанк» та попросила, щоб він її заповнив. В даній анкеті при прочитанні графи «Бажаний кредитний ліміт» він зазначив «Не потребую». Жодних копій саме кредитного договору, відповідно якого ОСОБА_1 було видано кредитну карту «Універсальна» № НОМЕР_1 не було надано. Вказана анкета мала виключно характер приєднання до поштових послуг та смс-банкінгу. Отримавши кредитну картку ОСОБА_1 жодних дій з нею не здійснював та не активував її.

10.03.2015 року на мобільний телефон ОСОБА_1 прийшло смс-повідомлення в якому зазначалось, що йому необхідно здійснити поповнення кредитної картки банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 на суму 370.00 гривень до 17.03.2015 року. По даному факту 12.03.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000821 були внесені відомості за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України, де ОСОБА_1 був визнаний потерпілим. 22.06.2018 року на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було здійснено тимчасовий доступ до речей та документів, які знаходяться у володінні ПАТ КБ «Приватбанк», однак документів, які б підтверджували факт укладання кредитних договорів між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 отримано не було. Досудовим розслідуванням не встановлено, що 16.02.2015 року саме ОСОБА_1 отримував кошти, перераховані з його картки № НОМЕР_1 . За таких умов, потерпілому ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду про визнання правочину недійсним, а саме отримання ОСОБА_1 картки «Універсальна» за № НОМЕР_1 у банку «Приватбанк» в порядку, передбаченому ЦПК України. Однак, відповідно до довідки, виданої AT КБ станом на 21.06.2019 заборгованість ОСОБА_1 по кредитній картці банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 становить 263021.00 грн. На неодноразові звернення ОСОБА_1 до банку «Приватбанк» із заявами, що він не отримував кредит та не бажав його отримувати, що жодних договорів для отримання грошових коштів в якості кредиту він не підписував і на жодні умови не погоджувався не надали позитивного результату. Також, відповідно до відповіді на звернення ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.05.2016 року було зазначено наступне, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про відкриття та обслуговування карткового рахунку. Договір складається із заяви, пам`ятки клієнта, Умов і правил надання банківських послуг, тарифів. На його вимогу було видано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, однак дата заповнення та підписання даної анкети була 30.05.2013 року, призначення цієї картки було для отримання пенсії з Управління пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області, а не отримання кредиту. Отже, з вищенаведеного виходить, що ОСОБА_1 не вчиняв жодних дій для визнання правочину дійсним, підписання договору з банком для отримання кредиту, він не згоден з тим, що Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, оскільки такі не були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за карткою «Універсальна» за № НОМЕР_1 станом на 21.06.2019 року становить 263021.00, на що сторона позивача вважає, що це наслідки недійсності правочину, оскільки жодного документу про надання цієї картки позивач не підписував.

Враховуючи викладене, позивач просив визнати правочин недійсним, а саме отримання та користування ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 7,360.00 з картки «Універсальна» за № НОМЕР_1 у банку «Приватбанк».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 23 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 просить дане рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтування заявленого позову, не дав їм належну правову оцінку та безпідставно відмовив у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання апелянт, його представник жодного разу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заявленого позову.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи установлено, що 09.12.2014 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Після підписання вказаної заяви позивачу було надано кредитну картку № НОМЕР_1 .

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Своїм підписом у Анкеті-заяві позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої ЦК.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що спірний правочин укладений у встановленій законом формі його укладення для такого виду договорів, підписаний уповноваженими на те сторонами, у ньому зазначені необхідні умови договору.

Судом першої інстанції також обґрунтовано не взято до уваги позивача про те, що він не користувався наданою йому кредитною карткою та грошові кошти були зняті з його рахунку шляхом обману, оскільки вказані обставини не є підставою для визнання правочину недійсним.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним та порушення законних прав та інтересів позивача та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях, а тому не заслуговують на увагу.

Таким чином, рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування чи зміни не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2022 року .

Головуючий :

Судді: