Провадження № 2/522/2546/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И В:

10.11.2014 року судом було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю, яким позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні його, позивача, власністю, шляхом прийняття рішення про знесення незаконно зведених парканів за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; прийняти заходи для припинення самовільного будівництва житлових об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ; прийняти заходи по скасуванню земельного акту, виданого ОСОБА_7 управлінням земельних ресурсів с порушенням загального комунального користування його, позивача, прав і сусідів, виділеною територією по АДРЕСА_2 . Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що відповідачі порушують його право користуватися майном, а саме: житловим будинком за адресою: АДРЕСА_3 , так як вони, відповідачі, ведуть незаконне будівництво по об`єктам: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_9 будує капітальний гараж; по АДРЕСА_2 відповідач ОСОБА_7 в 2013 році почав будівництво двох індивідуальних житлових будинків; по АДРЕСА_4 відповідач ОСОБА_6 за участі ОСОБА_10 , який є власником будинку АДРЕСА_5 , самовільно захватили частину земельної ділянки, без дозвільних документів встановили металеву огорожу й почали будівництво індивідуальних житлових будинків. Позивач зазначив, що для будівництва цих об`єктів не має погодження будівельних умов та обмежень будівництва, які є вихідними даними для проектування; не розроблені проекти на будівництво та інші дозвільні документи; відсутні їх погодження з відповідними державними органами та органами місцевого самоврядування; відсутня згода сусідів земельних власників на будівництво індивідуальних житлових будинків, зокрема його, позивача, згода на будівництво житлових будинків.

Ухвалою суду від 10.02.2015 року справу було прийнято до провадження суддею Загороднюк В.І. після повторного авторозподілу в зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Турецьким О.С.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_5 помер, із заявою про визнання позивачем по справі звернулася ОСОБА_1 , мати померлого позивача ОСОБА_5 , й ухвалою суду від 06.04.2015 року провадження по справі було зупинено до вступу у спадщину правонаступників позивача.

Ухвалою суду від 02.11.2015 року провадження по справі було відновлено й справу призначено до розгляду.

ОСОБА_1 без подання від свого імені позову надала суду заяву про визнання її позивачем по справі та свідоцтво про спадщину за законом, посвідчене 24.09.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. за номером в реєстрі №972, згідно якого спадкоємцем квартири під АДРЕСА_6 , що належала ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його мати - ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю не визнав, надавши письмові заперечення проти позову, якими просив відмовити у позові, посилаючись на те, що йому, ОСОБА_6 , та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0521 га по АДРЕСА_7 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 30.11.2009 року. На цій земельній ділянці розташовано 537/1000 частини домоволодіння по АДРЕСА_7 , що складаються із житлових будинків літ. «А», «Б», «В», «Я» з надвірними будівлями: сарай літ «О», навіс літ. «Щ» , котельня літ. «Ш», гараж літ. «Ю» , що належить на праві спільної часткової власності йому, ОСОБА_6 , та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 й підтверджується відповідними правовстановлюючими документами. При цьому відповідач ОСОБА_6 зазначив, що ці будівлі розташовані на протилежній стороні земельної ділянки від проходу до земельної ділянки позивача і жодним чином не перешкоджає позивачу користуватися його власністю.

Відповідач ОСОБА_7 та його представник позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, надали суду письмові заперечення проти позовної заяви, в яких послалися на те, що ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,1358 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 24.10.2012 року, і саме в межах цієї земельної ділянки зводяться споруди і огородження з дотриманням будівельних норм та отриманням усіх необхідних дозвільних документів.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні власністю не визнала, пояснивши, що вона, ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 ОСОБА_3 , ОСОБА_14 володіють на праві спільної часткової власності будинком АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці 0,1 га цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.64 том 2)

21.03.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог щодо встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїду транспортним засобом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вона, позивачка, є власником квартири АДРЕСА_6 і у її користування знаходиться прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку, яка згідно чинного законодавства призначення для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси його мешканців. Позивачка зазначила, що в результаті дії відповідачки ОСОБА_2 , яка встановила паркан на межі своєї земельної ділянки, вона, позивачка, та її родина позбавлені безперешкодного доступу до своєї квартири та прибудинкової території шляхом проходу проїзду та проїзду автомобільним транспортом й добратися до житлового будинку можливо лише в обхід домівок та по дуже тонесенькому проходу. В зв`язку з цим ширина єдиного проходу, який є до її квартири становить не більше метра а в інших місця меншу метра, що не дозволяє повноцінно користуватися своєю власністю. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зокрема положеннями ст.98 ЗК України та ст..403 ЦК України, позивачка просить суд: встановити постійний земельний сервітут шляхом надання ОСОБА_1 права проходу та проїзду транспортним засобам до житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 та прибудинкової території в межах, що будуть встановлені висновком судової будівельно-технічної експертизи через частину земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , та належить відповідачу ОСОБА_2 на безоплатній основі та безстроково; усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення паркану, що був самовільно встановлений ОСОБА_2 .

В подальшому, 07.08.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із новою заявою про уточнення позовних вимог щодо встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїду транспортним засобом та з клопотанням про залучення як співвідповідачів, визначивши відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25.01.2018 року за клопотанням позивачки було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- На якій відстані знаходиться проїзд з асфальтовим покриттям від земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?

- Які існують варіанти під`їзду (проїзду) до земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?

- Якщо існують варіанти під`їзду (проїзду) до земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та який з них є найбільш технічно оптимальним?

- Чи використовується найближчій проїзд з асфальтовим покриттям для проїзду до земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ?

- Чи можливо встановити земельний сервітут відносно земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 з метою проїзду до земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 ?

Якщо так, то надати варіанти встановлення земельного сервітуту.

- За можливості встановлення земельного сервітуту, які є технічно можливі варіанти для влаштування проїзду (під`їзду) на земельну ділянку що розташована в АДРЕСА_1 ?

Проведення експертизи суд доручив Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

03.08.2018 року Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали цивільної справи до суду в зв`язку з тим, що оплата вартості експертизи здійснена не була. Ухвалою суду від 07.08.2018 року провадження по справі було відновлено й справу призначено до розгляду.

06.07.2018 року відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду від 03.08.2018 року про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 24.10.2018 року апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Ухвалою суду від 12.10.2019 року справу було прийнято до провадження суддею Шенцевою О.П. після повторного авторозподілу в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_15 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

26.05.2020 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву (уточнену) до ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення земельного сервітуту (а.с.145-153, том 3.), яким просить зобов`язати ОСОБА_2 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , та зобов`язати ОСОБА_4 відновити проїзд (шлях, дорогу) до земельної ділянки АДРЕСА_1 через земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :52:004:0059, площею 0,0075 га та кадастровий номер :52:004:0058, площею 0,1 га, шириною 3 метри та довжиною 25 метрів, який існував до 2011 року.; Встановити на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (сервітуріарій) щодо земельних мідянок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :52:004:0059, площею 0,0075 га та кадастровий номер :52:004:0058, площею 0,1 га, наступні земельні сервітути:

- право проходу та проїзду на велосипеді, транспортному засобі по шляху (дорозі), який існував на момент до 2011 року;

- право прокладання на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 нових ліній електропередачі при наявності технічної документації та експлуатації наявних ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів;

- право прокладати на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 водопровід через наявний шлях;

- право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою будівництва/ремонту будівель та споруд;

- земельні сервітути встановлюються відносно земельної ділянки площею 0,0075 га, кадастровий номер :52:004:0059, та площею 0,1 га кадастровий номер :52:004:0058, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), власниками яких є ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 . РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_4 .

Крім того, в прохальній частині позову позивачка навела перелік прав та обов`язків власників земельних ділянок, сервітуарія, сторін встановленого земельного сервітуту, які на її, позивачки, думку, повинні дотримуватися сторони спору.

Відповідачі та їх представники позовні вимоги не визнали та надали суду відзив на уточнену позовну заяву (а.с.191-193, том.3), просили відмовити у задоволені позовних вимог, які є безпідставними, так як ОСОБА_1 задовольняє свої потреби і користується вже існуючими проходами та проїздами, і їй нічого не заважає у вільному користування загальнодоступними проходами до свої квартири АДРЕСА_6 . При цьому зазначили, що позивачка весь час користується існуючим під`їздом до своєї квартири - проїздом повз будинок АДРЕСА_5 , що підтверджується знімком з Гугл Карти та є відкритим і незалежним джерелом.

Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року за клопотанням позивачки було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

- Який фактичний порядок користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ? Яка конфігурація, проміри та площа даної земельної ділянки, що перебуває у користуванні співвласника квартири під номером АДРЕСА_9 ?

- Чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок технічній документації земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?

- Чи є порушення меж (або накладання) земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на інші земельні ділянки?

- Які варіанти технічно можливі для влаштування проїзду (проходу) на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування та експлуатації квартири АДРЕСА_9 у зазначеному будинку? Чи наявні інші можливості проходу та проїзду транспортними засобами на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , ніж через земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ?

- Чи є технічна можливість встановлення земельного сервітуту на ділянці що розташована в в АДРЕСА_1 з метою проходу та проїзду транспортними засобами до земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 та експлуатації квартири АДРЕСА_9 у зазначеному будинку? Якщо так, то надати варіанти встановлення земельного сервітуту.

- Встановити на даний момент фізичні параметри існуючого проходу до земельної ділянки АДРЕСА_10 .

- Який проїзд (прохід, дорога, шлях) існував до земельної ділянки АДРЕСА_11 у уздовж земельної ділянки АДРЕСА_1 про АДРЕСА_1 до 2010 року з наведенням фізичних параметрів (довжина, ширина)?

23.02.2022 року Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали цивільної справи до суду з повідомленням №21-2742 від 24.01.2022 року про неможливість надання висновку за матеріалами цивільної справи.

Ухвалою суду від 13.07.2022 року провадження по справі було поновлено й справу призначено до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка набула право власності на двохкімнатну квартиру під АДРЕСА_6 , загальною площею 36,9 кв.м., на підставі свідоцтва про спадщину за законом, посвідченим 24.09.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. за номером в реєстрі №972, зареєстрованим в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності:11318330 (а.с.200-201, том.4).

Після звернення до суду з позовною заявою (уточненою) від 26.05.2020 року позивачка зареєструвала 24.09.2020 року в Державному реєстрі речових права на нерухоме майно право власності на житловий будинок загальною площею 36,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_11 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 24.07.2020 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності: 11318330 (а.с.205, том.4).

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складений 16.07.2020 року ТОВ «АБТІ», що став однією з підстав для державної реєстрації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_11 , не містить схем розташування будівель та споруд, окрім житлового будинку, як і не містить меж земельної ділянки, на якій розташований цей будинок (а.с.206-210, том.4).

Земельна ділянка, площею 0,1 га, з кадастровим номером :52:004:0058, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована 28.10.2016 року у спільну сумісну власність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ--16, виданого 11.02.2016, видавник Управління Держгеокадастру у м.Одесі, та рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1291-VII, виданого 21.06.2016 року Одеською міською радою, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.11.2016 року (а.с.64, том 2) та Інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 15.01.2018 року (а.с.147-148, а.с.204-205, том 2).

Земельна ділянка, площею 0,0075 га, з кадастровим номером :52:004:0059, призначена для будівництва індивідуальних гаражів, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дата державної реєстрації земельної ділянки 11.02.2016 року органом, що здійснив державну реєстрацію земельної ділянки Управління Держгеокадастру у м.Одесі зареєстрована у спільну часткову власність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , на підставі, зокрема: рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 1291-VII, виданого 21.09.2016 року Одеською міською радою, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 15.01.2018 року (а.с.145-146, том 2).

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (стаття 100 ЗК України).

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22-2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 133/305/17-ц (провадження № 61-12458св19).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Даними технічної документації із проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для будівництва індивідуальних гаражів за адресою: АДРЕСА_1 , що виготовлялася в 2015 році (а.с.37-141, том.4), межі земельних ділянок в натурі (на місцевості), яким в подальшому були надані кадастрові номери :52:004:0058 та :52:004:0059, зафіксовано описи меж із суміжними власниками-землекористувачами, а саме: землі загального користування, земліОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 , землі ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , землі Одеської міської ради. (а.с. 134-135, а.с.139-140, том.4).

При цьому позивачка ОСОБА_1 відсутня в переліку описів меж суміжних землекористувачів, що дає підстави суду вважати, що позивачка не є суміжним землекористувачем стосовно земельних ділянок з кадастровими номерами :52:004:0058 та :52:004:0059, які належать відповідачам.

Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз, якому ухвалою суду від 05 квітня 2021 року було доручено проведення судової земельно-технічної експертизи, надав суду Повідомлення про неможливість надання висновку №21-2742 від 24.01.2022 року, яким вказав, що на його, судового експерта, клопотання не були надані наступні додаткові матеріали:

- Правовстановлюючі документи та Документацію із землеустрою на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_11 у повному обсязі у т.ч. з каталогами координат в державній системі координат, на підставі яких було відведено вище зазначену земельну ділянку.

- Правовстановлюючі документи та Документацію із землеустрою на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_11 у повному обсязі у т.ч. з каталогами координат в державній системі координат, на підставі яких було відведено вище зазначену земельну ділянку.

Судовий експерт зазначив, що ненадання вищенаведених документів виключає можливість проведення повного, всебічного дослідження з питань, зазначених у резолютивній частині ухвали суду від 05.04.2021 року.

В той же час, за змістом установлених законом правил особа, тобто позивачка ОСОБА_1 , яка вимагає встановлення сервітуту, повинна довести його необхідність, відсутність інших способів задоволення її потреб, запропонувати варіант (варіанти) встановлення сервітуту із урахуванням вимог про найменш обтяжливий спосіб його встановлення.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що вона не має можливості задовольнити свої потреби іншим способом, аніж заявленим до встановлення за рахунок земельних ділянок відповідачів земельного сервітуту.

Всі досліджені та проаналізовані в даному судовому рішенні докази свідчать про обґрунтованість заперечень сторони відповідачів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст.ст. 2, 4 ,5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення земельного сервітуту, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 20.12.2022 року.

Суддя 14.12.2022