Справа № 723/1242/22
Провадження № 2/723/1839/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2022 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області у складі:

головуючого судді Бужори В.Т.

секретар судового

засідання Петреску Л.М.

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду м.Сторожинець справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника Никифорака В.М. до Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про набуття права власності на безхазяйне майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками є ОСОБА_3 (батько), ОСОБА_4 (мати).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 .

На момент смерті ОСОБА_3 йому на праві приватної власності належав автомобіль марки ВАЗ2121, 1992 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіт не залишив та позивач із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса не звертався.

Позивач також зазначив, що від дня смерті батька ОСОБА_3 і по сьогоднішній день відкрито, безперервно використовує вказаний транспортний засіб, здійснює його утримання, обслуговування, поточний та капітальний ремонт, а тому вважає що відповідно до ст. 334 ЦК України набув право власності на транспортний засіб. Зважаючи на вищевикладене просить суд визнати за ним право власності на транспортний засіб марки «ВАЗ2121», 1992 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Никифорак В.М. в підготовче судове засідання не з`явились, однак на адресу суду направили заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області в підготовче судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Виходячи з даних вимог закону, зокрема, враховуючи те, що відповідач позов визнав, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення, яким позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки «ВАЗ2121», 1992 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 . (а.с. 13)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 25.09.2007 року. (а.с. 12)

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 18.04.2022 року, вартість автомобіля марки «ВАЗ2121», 1992 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 70234 гривень без врахування ПДВ. (а.с.15-16)

Встановлені в судовому засіданні обставини справи, підтверджуються наявними в матеріалах цивільної справи письмовими доказами.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 4ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою, другою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття Права власності не встановлена судом.

Згідно ч.ч.1, 4 ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися транспортним засобом марки «ВАЗ2121» 1992 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , беручи до уваги, що відповідач Великокучурівська сільська рада не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на даний транспортний засіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись постановою пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.15, 16, 319, 322, 328, 335, 344 ЦК України, ст.ст.4, 7, 8, 10, 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника Никифорака В.М. до Великокучурівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про набуття права власності на безхазяйне майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , право власності на транспортний засіб марки «ВАЗ2121» 1992 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня проголошення судового рішення, до Чернівецького апеляційного суду через Сторожинецький районний суд Чернівецької області.

СУДДЯ: