ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20446/21

Провадження № 22-ц/4820/784/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача-відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача-позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/20446/21за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_4 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю (суддя Продан Б.Г.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову вказував, що за період шлюбу за спільні кошти подружжя придбано земельну ділянку площею 0,0668 га, що розташована в садівничому товаристві «Лісова Поляна» м. Хмельницький, кадастровий номер :34:001:1257, цільове призначення для ведення садівництва, та садовий будинок, загальною площею 32 кв.м., що розташований на землях садового товариства «Лісова Поляна» м. Хмельницький, кадастровий номер :34:001:1257. Після набуття у власність даного нерухомого майна були зроблені поліпшення: утеплені стіни, проведено газ, газове двоконтурне опалення, розчищена земельна ділянка від хащів та посаджені молоді дерева. ОСОБА_1 зазначає, що відповідачка по справі чинить перешкоди у використанні нерухомого майна та не бажає у позасудовому порядку вирішити спір щодо даного майна, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

У вересні 2021 року ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування позову зазначила, що хоча спірне майно і придбане у період шлюбу, але є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки придбане за її особисті кошти.

10.06.2010 ОСОБА_3 набула право власності на спірне майно за рахунок коштів отриманих за продаж квартири АДРЕСА_1 , яку придбала у 2006 році за кошти від продажу квартири АДРЕСА_2 , яку, в свою чергу, придбала за кошти від продажу квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , котру вважає особистою приватною власністю, адже 2/3 частки квартири у 2003 році їй подарували батьки.

Рішенням Хмельницькогоміськрайонного суду Хмельницької областівід 03 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 майно: земельну ділянку, площею 0.0668 га, кадастровий № :34:001:1257 та садовий будинок, загальною площею 32 кв.м. що розташовані на землях садового товариства « АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0668 га, кадастровий № :34:001:1257 та садового будинку, загальною площею 32 кв.м. що розташовані на землях садового товариства « АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0.0668 га, кадастровий № :34:001:1257 та садового будинку, загальною площею 32 кв.м. що розташовані на землях садового товариства «Лісова Поляна 5»(Лезнево 2) в місті Хмельницькому.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 через представникаОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі.В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не дослідив повно та всебічно докази, а наявним доказам надав невірну оцінку.

В порядку, визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Хмельницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 .Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, врахувавши пояснення сторін, письмові докази надані сторонами у справі, дотримався при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права та врахував правові висновки Верховного Суду. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, місце і час слухання справи повідомлена належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частини 1статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд, відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 06.11.1999 по жовтень 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано (а.с.6).

Станом на 07.09.1998 на праві приватної власності в результаті приватизації ОСОБА_3 належала 1/3 частини квартири, що знаходилась за адресою: АДРЕСА_6 .

29.04.2003 ОСОБА_3 та її батьки ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , маючи по 1/3 частині в зазначеній квартирі уклали договір міни внаслідок якого стали співвласниками квартири за адресою - АДРЕСА_7 (а.с. 67).

30.04.2003 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подарували свої 2/3 частки квартири АДРЕСА_8 , внаслідок чого ОСОБА_3 стала одноосібним власником вказаної квартири (а.с. 73).

За договором купівлі-продажу квартири від 21.01.2006 ОСОБА_3 продала зазначену квартиру за 131 300 грн (а.с. 75).

Крім того, 21.01.2006 ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 121 200 грн (а.с. 76-78).

26.12.2006 ОСОБА_3 продала квартиру по АДРЕСА_2 185 840 грн, що еквівалентно 36800 доларів США (а.с. 79).

28.12.2006 ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 202 000 грн, що еквівалентно 40 000 доларів США (а.с. 80).

10.06.2010 року ОСОБА_3 продала квартиру АДРЕСА_1 за 240 000 грн, що еквівалентно 30 000 доларів США (а.с. 82).

10.06.2010 ОСОБА_3 придбала садовий будинок, який розташований в м. Хмельницькому на землях садового товариства «Лісова поляна» за 40 475 грн, що еквівалентно 5 000 доларів США, та земельну ділянку, площею 0,0668 га, яка розташована у садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 », за 152 000 грн, що еквівалентно 19 000 доларів США (а.с. 12, 17). Здійснено реєстрацію права власності на спірне майно.

Наказом по Управлінню архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудуванню та земельних ресурсів від 02.11.2016 р. № 343 садовому будинку визначена адреса: АДРЕСА_5 (а.с.18).

Загальна вартість спірного нерухомого майна на час звернення до суду відповідно до висновку оцінювача становить - 178 914 грн. Вартість Ѕ частки сторін становить 89 457,00 грн (а.с. 19-22).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 26.08.2021, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » (а.с. 72).

Задовольняючи первісні позовні вимоги та відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з презумпції набуття майна за час шлюбу у спільну сумісну власність та того, що ця презумпція не була спростована належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами, відповідно, спірне майно є спільною сумісною власністю сторін і визнав за кожним з нихрівні ідеальні часткиу праві власності на це майно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (ч. 1 ст. 24 КпШС України).

Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном (ч. 1 ст. 22 КпШС України).

Також, статтею 60 СК Українивизначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Аналогічні положення закріпленні у ст. 372 ЦК України.

В силу ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ст. 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

З огляду на правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 21.11.2018 у справі №372/504/17, підтверджено абсолютну презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростованай один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно дост. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справ і, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав оцінки наданим нею доказам не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання апелянта на договори купівлі-продажу квартир в період з 2006 року по 2010 рік, як джерело походження її особистих коштів, не заслуговують на увагу та в силу наведених вище норм закону не породжують у неї виникнення особистого приватного права на спірне нерухоме майно, оскільки воно придбано в шлюбі в інтересах сім`ї.Позивачем за зустрічним позовом не доведено, що спірне майно - садовий будинок та земельна ділянка, що знаходяться у садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_9 придбано у червні 2010 року за рахунок коштів, отриманих ОСОБА_3 від відчуження у січні 2006 року майна, що належало їй на праві особистої власності - квартири АДРЕСА_8 . Крім того, має місце факт коли вартість придбаної28.12.2006 квартири АДРЕСА_1 перевищувала суму коштів, отриманувід продажу нерухомого майна, що передувало купівлі.

Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу у даному випадку не спростованаОСОБА_3 .

Помилковим є посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині на придбання 26.12.2006 квартири АДРЕСА_1 за рахунок продажу квартири АДРЕСА_2 та залишку коштів від продажу квартири АДРЕСА_8 за відсутності належних та достовірних доказів, проте, це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, азводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана її представником ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 травня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай