31.01.2022 Справа № 756/1106/22
Справа №756/1106/22
Провадження №2-з/756/45/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Девон» про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Девон», в особі свого представника адвоката Кравця С.В., звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій останній просив накласти арешт на нерухоме майно, а саме: комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна 0; накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0034, яка розміщена за адресою Харківська область, Краснокутський район, Китченківська с/рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; накласти арешт на рухоме майно, передане за Договором застави №К-32/2006-2 від 29.03.2006 року зі всіма змінами, а саме: технологічне устаткування газовидобувного комплексу «Сахалінське газоконденсатне родовище», що знаходиться за адресою: Україна, Харківська область, Краснокутський район, с-ще. Комсомольське, вул. Газовиків, буд. 1, перелік якого викладений у Додатку №1 до Договору застави майна; заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тарасенку Андрію Володимировичу, громадянину Литовської республіки ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення як на предмет іпотеки у будь-який спосіб (позасудовий) щодо комплексу нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна 0 та щодо земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0034, яка розміщена за адресою Харківська область, Краснокутський район, Китченківська с/рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5; заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму) тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження тощо) щодо нерухомого майна, а саме: комплексу нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 ., реєстраційний номер об`єктів нерухомого майна 0 та щодо земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0034, яка розміщена за адресою Харківська область, Краснокутський район, Китченківська с/рада, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 5; заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тарасенко Андрію Володимировичу, громадянину Литовської республіки ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення як на предмет застави за Договором застави майна №К-32/2006-2 від 29.03.2006 року зі всіма змінами, а саме: на технологічне устаткування газовидобувного комплексу «Сахалінське газоконденсатне родовище», що знаходиться за адресою: Україна, Харківська область, Краснокутський район, с-ще. Комсомольське, вул. Газовиків, буд. 1, перелік якого викладений у Додатку №1 до Договору застави майна.

В обґрунтування заяви заявнику зазначає, що він має намір звернутися до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасенка А.В. та скасування його рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинених ним у реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке належить ПрАТ «Девон» на праві власності. Заявник зазначає, що між ПрАТ «Девон» та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасенком А.В. виник спір у зв`язку з тим, що останнім, на думку заявника, було неправомірно, без належних правових підстав внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про нового іпотекодержателя майна, яке належить ПрАТ «Девон» на праві власності. Вищенаведене, як зазначає заявник, свідчить про намір приватного нотаріуса протиправно та незаконно без належних на те правових підстав звернути стягнення на нерухоме та рухоме майно на користь третьої особи.

Таким чином, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову. У зв`язку з чим просять заяву задовольнити.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до 1. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Тобто першочерговим при прийнятті заяви про забезпечення позову до свого провадження є оцінка дотримання процесуального порядку (юрисдикції) звернення із заявою про забезпечення позову до суду.

Як на підставу для звернення з вказаною заявою до Оболонського районного суду м. Києва представник позивача посилається на ч.8 ст.28 ЦПК України, якою передбачено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. При цьому позивач зазначає, що місцем вчинення неправомірних дій нотаріуса є Оболонський район міста Києва, тому майбутній позов буде подано до суду із застосуванням ч.8 ст.28 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом майбутнього позову є оскарження реєстраційних дій нотаріуса щодо предмета іпотеки та застави, що знаходяться за адресою: Харківська область, Краснокутський район, селище Комсомольське, таким чином, позовні вимоги не стосуються порядку виконання будь-яких договорів, а тому застосування ч.8 ст. 28 ЦПК України є неспроможним.

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

ЦПК України розмежовує наступні види підсудності: загальна підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (ст.27 ЦПК), альтернативна підсудність за вибором позивача (ст.28 ЦПК) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК).

Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" передбачено, що у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Правила застосування виключної підсудності регламентуються ст. 30 ЦПК України.

Так, частиною 1 статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Так, відповідно до ст.ст. 181, 190 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Крім того, у пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18, відповідно до якої виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Крім того, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 01.04.2020 усправі № 520/13067/17, в якій надано висновок щодо правомірності звернення позивача до суду за місцезнаходженням квартири, щодо якої виникло питання про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності та правильного застосування судами першої й апеляційної інстанцій правила виключної підсудності.

Таким чином, оскільки майбутні позовні вимоги ПрАТ «Девон» стосуються визнання протиправними дій приватного нотаріуса та скасування його рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зокрема щодо нерухомого майна, розташованого у Краснокутському районі Харківської області: комплексу нежитлових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 2,3600 га з цільовим призначенням: землі добувної промисловості, кадастровий номер 623582200:02:000:0034, розташованої на території Китченківської сільської ради, тому для даноїзаяви визначено виключну підсудність.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 152, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Приватного акціонерного товариства «Девон» про забезпечення позову до подання позовної заяви надіслати за підсудністю для розгляду до Краснокутського районного суду Харківської області (62002, cмт. Краснокутськ, вул. Охтирська, 15).

Передача справи на розгляд іншого суду за підсудністю здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха