Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Назарьової Л. В,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І. М,

учасники справи:

позивачі:

- ОСОБА_1 ,

- ОСОБА_2 ,

представник позивачів - Бобрищева І. Р ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник відповідача - Фесенко Ю. О ,

співвідповідач - ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки, в порядку загального позовного провадження, у режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2021 адвокат Бобрищева Ілона Русланівна в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась до Кобеляцького районного суду Полтавської області з вимогами про відшкодування ОСОБА_4 майнової та моральної шкоди завданої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 травня 2020 року приблизно 19 години 20 хвилин, на 112 км + 800 м автодороги Дніпро-Царичанка - Кобеляки - Решетилівка, в напрямку м. Кобеляки Полтавської області, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення із автомобілем марки ИЖ 21251, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали тілесні ушкодження. Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 було витрачено чималі кошти на лікування, придбання медикаментів, медпрепаратів, медичного інвентарю та медичного обстеження, на загальну суму 31386,24 грн. Позивачу ОСОБА_1 було проведено оперативне втручання, яке проводилось у іншому населеному пункті, тому були витрачені 15000 грн на харчування, придбання інвалідного візка та перевезення хворої. До того ж позивачі втратили значну частину врожаю з власного господарства, що в першу чергу позбавило їх необхідних коштів на базові та додаткові потреби, оскільки ведення особистого селянського господарства було основним місцем роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вартість втраченого урожаю позивачі оцінюють у 10000 грн.

Окрім цього, внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіль марки ИЖ 21251, державний номерний знак НОМЕР_2 , що зареєстрований на ОСОБА_2 , не підлягає відновленню, оскільки його ремонт є економічно недоцільним, а страхового відшкодування, наданого страховою компанією в сумі 2 624 гривень недостатньо для покриття витрат на придбання іншого транспортного засобу, аналогічного втраченому.

Також позивачам була спричинена моральна шкода, яка полягала у тяжких душевних стражданнях, пов`язаних із погіршенням загального стану здоров`я, фізичного та емоційного болю, постійний депресивний стан. Через те, що майну ОСОБА_2 була завдана шкода, останній зазнав душевних страждань та певного дискомфорту через неможливість в повній мірі користуватися благами, які надавалися від користування автомобілем, що змусило позивача звертатися до інших осіб, для надання транспортних перевезень. Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють на підставі Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань.

У порядку досудового врегулювання спору позивачі направили відповідачу вимогу про добровільне відшкодування завданої шкоди, однак відповідач не виявив бажання отримувати листа з досудовим вирішенням спору від позивачів та відшкодовувати завдану шкоду, тому позивачі були змушені звернутись до суду з проханням стягнути з відповідача на їх користь матеріальну та моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З урахуванням викладеного, позивачі прохають суд стягнути з відповідача, ОСОБА_4 , у відшкодування шкоди: на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 63512,28 грн; моральної шкоди - 131375 грн; на користь ОСОБА_2 : матеріальної шкоди - 12082,20 грн; моральної - 23647,50 грн.

14 лютого 2022 року до суду надійшла уточнена позовна заява про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій адвокат Бобрищева І. Р. вказала, що оскільки Позивачі отримали від страхової компанії часткове відшкодування шкоди: на користь ОСОБА_1 : 27580,88 грн - страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, 1379 - у рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь ОСОБА_2 - 1382,20 - за шкоду, заподіяну здоров`ю, 69,11 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди, то відповідно зменшують свої позовні вимоги. Розмір завданої шкоди позивачі оцінюють в 46 631,40 гривень матеріальної шкоди та 153 574,39 гривень моральної шкоди, які складаються зі: матеріальної шкоди, спричиненими неправомірними діями відповідача ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_1 та їх наслідками в розмірі 35 931,40 грн; матеріальної шкоди, спричиненими неправомірними діями відповідача ОСОБА_4 позивачу ОСОБА_2 та їх наслідками в розмірі 10 700 грн; моральної шкоди для позивача ОСОБА_1 в розмірі 129 996 грн; моральної шкоди для позивача ОСОБА_2 в розмірі 23 578,39 грн, які позивачі прохають суд стягнути з ОСОБА_4 . Крім цього, прохають стягнути з відповідача судові витрати по розгляду справи.

15 листопада 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача, адвокат Фесенко Ю. О. зазначила, що ОСОБА_4 у добровільному порядку відшкодовано понесену шкоду в розмірі 40 000 гривень. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АО5627481, що діяв на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди), а не в СК «Оранта Січ», оскільки жодного договору з СК «Оранта Січ» у останнього не було. Крім цього, позивачами не надано доказів звернення до страхової компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, що включає в себе витрати на лікування, транспортування, харчування, протезування та реабілітацію, які визначені у позовній заяві. У відповідності до статтей 24-26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» такі витрати мали бути відшкодовані страховою компанією. До того ж вказує, що витрати на транспортування та лікування ОСОБА_1 не пред`являлись до страхової компанії, підтверджуються виключно розписками, а не розрахунковими документами. Щодо ведення особистого селянського господарства позивачами зазначає, що пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій, та повинні мати чітке документальне обґрунтування. Крім цього, представник відповідача прохає суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачами визначено розмір моральної шкоди на підставі Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яка виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, а тому розмір моральної шкоди, визначений за нею є недопустимим. Зважаючи на вищевикладене, прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

16 грудня 2021 року від представника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшов відзив на позовну заяву, в якій він заперечує проти позовних вимог та зазначає, що значна частина вимог, заявлених за позовом до водія транспортного засобу ВАЗ-21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 має вирішуватися у порядку страхового відшкодування за страховим полісом № АО 5627481, яким вказаний автомобіль визначено забезпеченим транспортним засобом. Зазначає, що у провадженні ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перебувають страхові справи, сформовані на підставі поданих 11 червня 2020 року позивачами заяв про страхове відшкодування шкоди, завданої їм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. При цьому страхову справу № 27615 за шкоду, пов`язану з фізичним знищенням транспортному засобу ИЖ-21251, державний номерний знак НОМЕР_2 , Страховиком вже остаточно врегульовано, а саме здійснено страхове відшкодування шкоди, у порядку, передбаченому ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». До того ж позивач ОСОБА_2 має право вимагати від відповідача відшкодувати шкоду, завдану майну в натурі. Разом з цим, позивачами не враховано той факт, що відповідачем було надану грошову допомогу у сумі 40 000 гривень на лікування ОСОБА_1

19 січня 2022 року до суду надійшло додаткове пояснення до відзиву на позовну заяву, в якому представник ПАТ «НАСК «ОРАНТА» вказав, що Страховиком у порядку, передбаченому ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» проведено відповідну оцінку шкоди, завданої здоров`ю позивачам в результаті дорожньо-транспортної пригоди 29 травня 2020 року. Крім цього, витрати, пов`язані з лікуванням, зокрема придбанням лікарських засобів, та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. З урахуванням сум страхових виплат, що підлягають відшкодуванню на користь потерпілих осіб, вбачаються підстави для страхового відшкодування, зокрема, моральної шкоди. Щодо вимог, у частині заявлених за позовом до ОСОБА_4 зазначає, що питання щодо розміру відповідальності завдавача шкоди ОСОБА_4 , цивільно-правова відповідальність якого на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди знаходилася під страховим захистом в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за полісом №АО/5627481, та задоволення позовних вимог позивачів, має вирішуватися з урахуванням розміру відповідальності Страховика, а саме сум страхового відшкодування, та з урахуванням грошової допомоги, наданої відповідачем у розмірі 40 000 грн.

14 лютого 2022 року до суду позивачами та ПАТ «НАСК ОРАНТА» подано заяву про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, в якій зазначили, що сторони, керуючись положеннями ч. 1 та ч.2 ст. 207 ЦПК України, уклали Мирову угоду щодо предмету спору у даній справі в частині вимог, заявлених до ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Сторони визнають, що загальна сума страхового відшкодування, яку має сплатити ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивачів у порядку страхового відшкодування шкоди за страховим випадком, складає 28 959,88 гривень на користь ОСОБА_1 та 1 451,31 гривень на користь ОСОБА_2 . Сторони погодили, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зобов`язується сплатити позивачам грошові суми після затвердження судом даної Мирової угоди, протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дати отримання відповідачем, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» копії ухвали суду про затвердження даної Мирової угоди, та перерахувати вищезазначені грошові суми страхового відшкодування готівкою шляхом грошового переказу на АТ «ОЩАДБАНК» за системою «Швидка копійка». Крім цього, Мирова угода остаточно закріплює суму страхового відшкодування, яку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зобов`язаний сплатити на дату укладення Мирової угоди за страховим випадком, що стався 29 травня 2020 року за участю транспортного засобу «ВАЗ-21099», державний номерний знак, НОМЕР_1 , забезпеченого в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за страховим полісом № АО/5627481, та визначає, що після виплати грошових сум, зазначених у пункті 2 цієї Мирової угоди, позивачі не матимуть до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» будь-яких майнових та інших претензій (вимог). З моменту підписання Мирової угоди Сторонами, визнання її судом та одержання позивачами грошових сум у розмірі та в строк, визначених цією Мировою угодою, будуть вважатися такими, що виконані у повному обсязі.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 06 липня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року залучено до участі у справі як співвідповідача публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта».

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2022 року затверджено мирову угоду від 14 лютого 2022 року, укладену між позивачами, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та публічним акціонерним товариством «НАСК «ОРАНТА». Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» в частині вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» закрито.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2022 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про ринкову вартість транспортного засобу - автомобіля, тотожного транспортному засобу марки ИЖ 21251, державний номерний знак НОМЕР_2 , 1987 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 .

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14 лютого 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та їх представник, адвокат Бобрищева І. Р, у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та прохали їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_4 , будучи завчасно, належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Представник ОСОБА_4 , адвокат Фесенко Ю. О, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши надані письмові докази, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 29 травня 2020 року приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 на 112 км + 800 м автодороги Дніпро-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка, в напрямку м. Кобеляки Полтавської області, з`їхав на узбіччя дороги, після чого в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку і різко змінив напрям руху та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки ИЖ 21251 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 28 серпня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України (а.с. 8-10).

Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, а у випадку передбаченого ч. 6 ст. 82 ЦПК України іншими процесуальними документами щодо обставин місця та часу події, вчинення відповідних дій відповідною особою, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, встановлених вироком суду, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили.

Судом також встановлено, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди пасажир автомобіля ИЖ 21251 державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правого наколінника, закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки зі зміщенням, ЗЧМТ, струс головного мозку, параорбітальну гематому лівого ока, саден обличчя, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Водій автомобіля ИЖ 21251 державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав ушкодження: гематому передньої черевної стінки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с 39).

Із виписи з історії хвороби ОСОБА_1 вбачається, що з 30.05.2020 року по 23.06.2020 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КНП «КЛШМД» ДМР, куди була госпіталізована з Кобеляцької ЦРЛ, для оперативного лікування (а.с. 11).

Згідно індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1133 від 03.11.2020 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №708893 від 03.11.2020 року, на підставі акту огляду МСЕК № 1475, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності строком до 1 грудня 2021 року. ОСОБА_1 протипоказана робота, пов`язана з тривалою ходою. Для відновлення працездатності рекомендовані милиці, саміт-крісло-стілець (а. с. 22, 28-29).

Також у судовому засіданні встановлено, що на цей час ОСОБА_1 призначена група інвалідності безстроково.

У період з 01 квітня 2021 року по 14 квітня 2021 року ОСОБА_1 проходила лікування в реабілітаційному відділенні хворих з порушенням опорно-рухового апарату - стан після МОС 04.06.2020 року. В подальшому рекомендовані дотримання режиму праці та відпочинку, прийом медикаментів, консультації лікарів та курси стаціонарного лікування (а. с. 31).

Протягом 2021 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась за медичною допомогою із скаргами на стан здоров`я, пов`язаний із травмою після дорожньо-транспортної пригоди (а.с.32-33,34).

30 червня 2020 року та 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 зверталась за допомогою до лікаря-психіатра поліклініного відділення закладу з скаргами на порушення сну, страху, тривоги, неспокою за свій стан здоров`я, чи буде ходити після перенесеної травми обох н/кінцівок через ДТП і операцій. Періодично бачить жахітливі сновидіння подій ДТП, турбує тривога, страх, немає настрою, працездатності, до всього байдужа. ОСОБА_1 встановлено діагноз: посттравматичний стресовий розлад і призначено лікування (а.с.43-44).

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 у 2021 році неодноразово звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра КНП «Кобеляцька міська лікарня» із скаргами на «розшатані» нерви після того, як потрапив у ДТП, операції дружини на ногах у м. Дніпро та через йпостіні судові засідання. Висловлював скарги на легку ранимість, дратівливість, нестриманість, порушени, гестіки сон. 03.02.2021 року ОСОБА_2 встановлено діагноз і призначено лікування (а.с.41, 45-46).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками земельних ділянок: :001:0160; :001:0159; :001:0158; :006:0187; :00:006:0001 (а.с. 118-120).

Як вбачається з довідок, виданих виконкомом Красненської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, згідно даних книги № 6 погосподарського обліку за 2015-2020 роки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займалися вирощуванням овочів (картопля, помідори, морква та інше) на земельній ділянці площею 1 га для ведення особистого селянського господарства, що являлось їхнім основним місцем роботи (а.с. 26-27).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 показали суду, щопозивачі у справі: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до того моменту, поки не потрапилив дорожньо-трансопртну пригоду, ніде не працювали, але при цьому постіно замались вирощуванням городини: овочів і фруктів. Після отриманих травм ОСОБА_1 на городі не працює.

Власником транспортного засобу марки ИЖ 21251 державний номерний знак НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 (а.с.36), який оглянутий представником НАСК «Оранта» 17.06.2020 року. За результатами огляду встановлено, що відновлювальний ремонт транспортного засобу економічно недоцільний (а.с.37).

Із висновку експерта № 5-22 вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля, тотожного транспортному засобу марки ИЖ 21251, державний номерний знак НОМЕР_2 , 1987 року випуску, належного ОСОБА_2 станом на 29 травня 2020 року складає величину 9960 грн ( том 2 а.с.48-53).

Зауваження представника відповідача, адвоката Фесенко Ю. щодо того, що висновок не є належним і допустимим доказом у справі, суд не приймає до уваги, оскільки наведені нею підстави не спростовують висновків експерта. Крім цього, представнику відповідача судом роз`яснено право заявити клопотання про виклик до суду експерта чи призначення у справі експертизи, яким вона не скористалась.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Суд звертає увагу, що порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначає ст. 1194 ЦК України. Згідно ч. 1 цієї статті особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стаття 5 Закону України «Про страхування» передбачає добровільну та обов`язкову форми страхування.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування», пункт 9 якої передбачає страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану майну третьої особи.

У ст. 23 цього ж Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно вимог п. п. 24.1, 24.2, 24.3 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Також, згідно вимог ст. 26-1 вищевказаного Закону страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом ВАЗ 21099 державний номерний знак НОМЕР_4 застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АО5627481, що діяв на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди).

Строк дії полісу: з 19 липня 2019 року по 18 липня 2020 року. Страхова сума ( ліміт відповідальності страховика) за полісом: 200000 грн за шкоду, заподіяну життю і здоровю; 100000 грн - за шкоду, заподіяну майну. Франшиза за страховим полісом - 2000 грн (а.с. 177-178).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 червня 2020 року звернулись до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявами про відшкодування шкоди (а.с. 181, 192, 195).

За результатами розгляду поданих позивачами заяв і доданих документів, представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у добровільному порядку виплачено страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 : в рахунок відшкодування пошкодженого автомобіля 2624,70 грн, згідно наданих чеків і квитанцій у сумі 1382,20 грн, а також моральну шкоду в розмірі 69, 11 грн ( 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю)(а.с.38,222).

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 заяв і доданих документів, представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у добровільному порядку виплачено страхове відшкодування у розмірі 27580,88 грн, а також 1379 грн моральної шкоди ( 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) (а.с.223-22).

З вказаним розміром відшкодування позивачі погодились, його не оспорювали, будь-яких позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не заявляли та 14 лютого 2022 року уклали Мирову угоду, яка затверджена судом. У Мировій угоді сторонами передбачено, що сторонами остаточно закріплена сума страхового відшкодування і що в подальшому, після отримання коштів, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не матимуть до ПАТ «НАС «ОРАНТА» будь-яких майнових і інших претензій.

На підтвердження понесених матеріальних витрат, які ОСОБА_1 понесла, та прохає стягнути з відповідача, суду надано рахунок та квитанцію, які підтверджують, що 05 червня 2020 року ОСОБА_1 придбала комплект фіксаторів для остеосинтезу стегнової кістки вартістю 8500 грн (а.с.12-13). При цьому такі витрати відшкодовані ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с.226).

Крім цього, в період лікування придбані ліки на суму 21385,88 грн ( а.с. 14-19, 35). Зазначені квитанції також надавались ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та за результатами їх розгляду прийняте відповідне рішення.

Щодо наданих ОСОБА_1 чеків на придбання скрапленого газу та бензину на суму 3116,86 грн (а.с. 20-21), то таке питання також було предметом розгляду страхової компанії та приняте рішення про відмову у відшкодуванні таких витрат позивачем не оскаржувалось.

Щодо наданих позивачами розписок про: надання ОСОБА_10 ОСОБА_2 послуг транспортного перевезення в травні-червні 2020 року на загальну суму 6000 грн ( 31 травня, 4 червня, 10 червня та 22 червня) (а.с. 24); ОСОБА_11 про отримання 6000 грн за послуги по догляду за ОСОБА_1 у лікарні, витрати на продукти харчування і придбання ліків (а.с.25), то суд вважає такі докази не допустими доказами по справі, так як вони не відповідають нормам чинного законодавства та не підтверджені розрахунковими документами.

Так, щодо витрат на харчування, то судом встановлено, що ОСОБА_1 у період лікування перебувала в закладі охорони здоров`я, де відповідно хворі мають бути забезпечені харчуванням. Доказів щодо необхідності посиленого харчування чи харчування відповідно до показань лікаря суду не надано.

Щодо послуг із транспортного перевезення, то суду не надано доказів щодо укладання між позивачем і ОСОБА_10 договорів по перевезенню, де б були передбачені відповідно надан послуги та оплата заїх надання. Крім цього, суду не надано доказів, що ОСОБА_10 є особою, яа замається пасажирськими переезеннями.

Щодо наданих позивачами розписки про продаж ОСОБА_1 ОСОБА_9 інвалідного візка вартістю 3000 грн (а.с.23), то суд звертає увагу на те, що таки товар є таким, що може бути повязним із лікуванням основного діагнозу, тому вимоги про відшкодування таких витрат мають заявлятись у межах ліміту страхового відшкодування до страхової компанії.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таке деліктне правовідношення виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (ст. ст. 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП майну третьої особи.

Так як деліктні відносини поєдналися із відносинами обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування став страховик завдавача шкоди - відповідач - юридична особа у справі. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому цим Законом. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 36.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV).

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року (справа №263/17067/17), від 09 липня 2021 року (справа №522/14085/19) у справах з подібними фактичними обставинами викладений правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди в чстині витрат на придбання ліків заявлено необгрунтовано, так як розмір завданої шкоди, який ними заявлений не перевищує розмір страхового відшкодування, визначений Страховим полісом.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_2 понесені витрати на посуги евакуатора, в сумі 700 грн (ас.40). Такі витрати в сукупості підтверджуються наданим суду товарним чеком, виданим ФРП ОСОБА_12 про отримання послуг евакуатора; роказаннями ОСОБА_12 , наданими в судовому засіданні та довідкою ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (а.с.246). Так, судом встановлено, що в результаті ДТП ремонт автомобіля, яким керував ОСОБА_2 економічно недоцільний. Після ДТП автомобіль доставлений до ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавські області, звідки вивезений за допомогою евакуатора. Оскільки нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування страховою компанією лише послуг евакуатора з місця ДТП, то відповідно вказані вище витрати має відшкодувати ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що позивачам виплачено страхове відшкодування, згідно поданих ними заяв, а заявлені позовні вимоги не перевищують ліміт відповідальності страховика. Позивачі як потерпілі особи погодились із розміром виплаченого страхового відшкодування.

Надані позивачами чеки ( а.с.42) суд вважає не належними доказами понесених витрат, оскільки надані суду копії є нечіткими та неможливо встановити дату, час та вид товару, який придбано.

Також суд не примає до уваги надани рахунок № 395 від 30.05.2020 року на суму 4300 грн (а.с.248), оскільки суду не надано доказів його оплати.

Стосовно заявленої позивачами вимоги про стягнення вартості автомобіля, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що не заперечується учасниками справи, що в результаті ДТП автомобіль, який належить позивачу - ОСОБА_2 фізично знищений. Страховою компанією за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 виплачено відшкодування у розмірі 2624 грн. Ринкова вартість автомобіля на момент події становила 9960 грн.

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом указаної правової норми транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц, провадження № 61-13692св18, зроблено висновок, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Аналогічні висновки щодо необхідності згоди позивача із визнанням транспортного засобу фізично знищеним містяться в Постанові від 04 квітня 2019 року, справа № 758/8578/15-ц, провадження № 61-8962св18 та Постанові від 02 жовтня 2019 року, справа № 164/342/17, провадження № 61-30093св18.

У пунктах 14, 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Позивач, ОСОБА_2 погодився із виплаченим йому страховою компанією відшкодуванням. Розмір ліміту страхового відшкодування не перевищує розміру завданої шкоди.

Разом із цим, оскільки Полісом № АО 5627481 сторонами визначено франшизу, що становить 2000 грн, то відповідно ці кошти мають бути відшкодавані відповідачем - ОСОБА_4 .

Щодо заявленої позивачами вимоги про відшкодування упущеної вигоди, то суд у цій частині позову дійшов таких висновків.

Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року (справа № 161/14197/20) викладені такі правові висновки щодо застосування п.2 ч.2 ст.22 ЦК України.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року у справі № 908/2261/17, від 31 липня 2019 року у справі № 910/15865/14 та від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 910/12204/17, від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Надані позивачами довідки із виконавчого комітету селищної ради та показання свідків не можуть бути доказами заподіяння збитків у вигляді упущеної вигоди, так як самі по собі факти вирощування овочів і фруктів на городі, про які вказують позивачі не свідчать про реальну можливість отримання доходів, але не отримання їх через винні дії ОСОБА_4 , а доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Щодо відшкодування моральної шкоди позивачам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.23.1 ст.23, ст.26-1, п.27.3 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок страховика відшкодувати моральну шкоду обмежений двома випадками: у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, а також у зв`язку із смертю потерпілого (право на отримання відшкодування отримують чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені) потерпілого).

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку обставин чи фактів, за яких особа може стверджувати або ж вважати, що їй заподіяно моральної шкоди.

Поза розумним сумнівом є те, що усвідомлення факту порушення свого права викликає у будь-якої особи певні негативні емоції, переживання, страждання, тощо, тривалість, інтенсивність і глибину яких можна визначити лише опосередковано через фактичні обставини. Тобто, існує презумпція заподіяння моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає суд залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як вбачається з встановлених судом обставин справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які є подружжям, зазнали тілесних ушкоджень.

ОСОБА_1 заподіяно середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. При цьому, в результаті отриманих травм потерпіла тривалий час знаходилась на лікуванні. В подальшому ОСОБА_1 надано статус особи з інвалідністю. На протязі більше одного року після ДТП потерпіла неодноразово зверталась до лікарів із скаргами на стан здоров`я ( як фізичний, так і психологічний) та отримувала лікування. Суд вважає доведеним то факт, що в результаті ДТП потерпілій завдані глибокі душевні страждання, які не відновилися і на момент розгляду справи в суді.

Крім цього, суд вважає, що ОСОБА_1 через завдані їй тілесні ушкодження вимушена змінити звични спосіб життя. Так, судом встановлено, що потерпіла проживає у сільські місцевості. Допитані в судовому засіданні свідки показали, що ОСОБА_1 до моменту отримання травм постіно замалась вирощуванням овочів і фруктів, однак на це час і в подальшому вимушена відмовитись від звчиного способу життя, що підтверджується в тому числі і протипоказаннями лікарів щодо тривалої ходи.

При цьому, враховуючи встановлені судом обставини, оскільки стан потерпілої ОСОБА_1 не підлягає відновленню до попереднього ( який існував до ДТП), то суд вважає розумним і справедливим відшкодуванням заподіяної моральної шкоди в сумі 107300 гривень.

Однак, з урахуванням тієї обставини, що на ПАТ «НАСК «ОРАНТА» законом покладено обов`язок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (витрати на лікування), яка в даному випадку складає 1379 грн, то безпосередньо з винної в ДТП особи ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст. 23, 1167 та ч. 1 ст.1194 ЦК України стягненню підлягає сума моральної шкоди, що складає різницю між 107300 грн (визначеною судом, як така, що заподіяна позивачу) та розміром моральної шкоди, що була виплачена страховиком 1379 грн. і в даному випадку складає 105921 грн.

Судом також встановлено, що в результаті ДТП, ОСОБА_2 завдані легкого ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а його дружині - ОСОБА_1 - середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження. У результаті ДТП ОСОБА_1 проходила тривали курс лікування у іншому населеному пункті.

Автомобіль, власником якого був ОСОБА_2 фізично знищено. Таким чином, позивачу необхідно було вживати додаткових заходів для забезпечення звичних потреб у пересуванні, що призвело до порушення налагодженого способу життя, та догляду за дружиною, яка перебувала в лікарні. Зазначене також підтверджується показаннями свідка ОСОБА_10 , який показав суду, що неодноразово возив ОСОБА_2 до лікарні.

Крім цього, судом встановлено, що потерпілий проживає у сільській місцевості. Допитані в судовому засіданні свідки показали, що ОСОБА_2 до дорожньо-транспортної пригоди постійно замався спільно із дружиою, вирощуванням овочів і фруктів, однак на цей час вимушений робити вказані роботи самостіно, так як ОСОБА_1 вони протипоказані.

Суд також враховує тривалість заподіяних страждань, оскільки попередній стан ОСОБА_2 не відновлено, що підтверджується висновками лікаря-психіатра.

Враховуючи викладене вище, суд вважає розумним і справедливим відшкодуванням заподіяної моральної шкоди в сумі 10000 гривень.

Однак, з урахуванням тієї обставини, що на ПАТ «НАСК «ОРАНТА» законом покладено обов`язок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (витрати на лікування), яка в даному випадку складає 69,11 грн, то безпосередньо з винної в ДТП особи ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст. 23, 1167 та ч. 1 ст.1194 ЦК України стягненню підлягає сума моральної шкоди, що складає різницю між 10000 грн (визначеною судом, як така, що заподіяна позивачу) та розміром моральної шкоди, що була виплачена страховиком 69,11 грн. і в даному випадку складає 9930,89 грн.

При визначенні розміру заподіяної моральної шкоди суд не бере до уваги наданий позивачами розрахунок, проведений на піставі Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, оскільки така Методика виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_4 після ДТП добровільно частково відшкодував позивачам заподіяну шкоду. Сторонами в судовому засіданні не заперечується факт надання допомоги в розмірі 40000 грн. Таким чином, суд вважає, що із відповідача, на користь позивачів, підлягає стягненню різниця між встановленим судом розміром відшкодування і сплаченим відповідачем добровільно. В даному випадку, відповідно судом прийнято рішення про стягнення із відповідача накористь позивача матеріальної шкоди в розмірі 2700 грн, а також моральної шкоди: на користь ОСОБА_1 105921 грн, на користь ОСОБА_2 9930,89 грн.

Таким чином, із відповідача на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню лише моральна шкода в розмірі 9930,89 ( 40000 - 2700) грн, а на користь ОСОБА_1 68621 ( 105921 - 37300) грн.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що вартість проведення експертизи становить 2000 грн (том 2 а.с.54, 92).

При цьому, враховуючи, що судом прийнято рішення лише щодо стягнення із відповідача на користь позивача розміру франшизи, а не вартості автомобіля, встановленого відповідно висновком експерта, то витрати на проведення експертизи не підлягають відшкодуванню ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 4, 10, 12, 13, 76, 81, 263-265 ЦПК України, статтями 22, 23, 979, 980, 1166, 1167 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 9930,89 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять гривень вісімдесят дев`ять копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 68621 (сорок вісім тисяч шістсот двадцять одну) гривню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Сторони:

позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , мешканка АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , мешканця АДРЕСА_1 ;

відповідачі:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ;

Публічне акціонерне товариство «Національна страхова компанія «Оранта», ЄДРПОУ 0034186, юридична адреса: 02081, м. Київ, вул. Здол- бунівська, 7-Д.

Суддя