Справа № 946/6840/21
Провадження № 4-с/946/11/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2022 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,

при секретарі Топтигіній О.М.,

розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , за участю зацікавлених осіб головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір Артема Дмитровича, Одеської митниці Державної митної служби України, щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра Артема Дмитровича щодо відмови в знятті арешту з майна, належного ОСОБА_1 , зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17 вересня 2013 року, номер запису про обтяження №4319527, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, яка була уточнена 09.11.2021 року, зацікавлені особи головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір А.Д., Одеська митниця Державної митної служби України, щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. щодо відмови в знятті арешту з майна, належного ОСОБА_1 , зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17 вересня 2013 року, номер запису про обтяження №4319527. Доводи скарги обґрунтовує тим, що 07.09.2013 року державним виконавцем відділу ДВС на підставі постанови про адміністративне правопорушення, винесеної митними органами була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №39692698 про стягнення зі скаржника на користь держави штрафу у розмірі 105 565,95 грн. 17.09.2013 року у ході виконання виконавчого провадження була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Того ж числа була винесена постанова про стягнення виконавчого збору на суму 10 556,60 грн. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №268231764 від 29.07.2021 року скаржник є власником 3/10 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на які накладений арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17.09.2013 року, номер запису про обтяження №4319537. 05.08.2021 року скаржник звернувся до Ізмаїльського МР ВДВС з заявою про зняття зазначеного арешту, на яку 13.08.2021 року отримав відповідь №42615 про неможливість зняття арешту у зв`язку з наявністю не сплачених фінансових зобов`язань. Скаржник вказує, що станом на теперішній час накладене обтяження продовжує діяти без належних на те підстав та створює ОСОБА_1 перешкоди в праві щодо вільного та безперешкодного розпорядження належним йому майном, а дії виконавчої служби щодо відмови у знятті арешту суперечать діючому законодавству, виходячи з наступного. Так, в 2013 році посадовою особою відділу ДВС було винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно, та, як вбачається з витягу з АСВП (ВП спец.розділ) від 29.07.2021 року були прийняті всі передбачені заходи щодо виконання ВП №39692698. 21.11.2014 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», яке діяло на момент винесення постанови, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до закону заходи виявилися безрезультатними. Цією ж постановою стягувачу був встановлений строк для повторного пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання до 24.02.2015 року. Проте, до цього часу повторно на виконання він не був пред`явлений. Отже, стягувач пропустив строк на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання, та втратив своє право на примусове стягнення штрафу з боржника. Інші виконавчі документи відносно заявника як боржника на примусовому виконанні в органах виконавчої служби, в т.ч. Ізмаїльському МРВ ГТУЮ (м.Одеса) відсутні. Виконавче провадження, по якому була винесена постанова про накладення арешту на нерухоме майно, було знищено по закінченню строків зберігання, що в свою чергу перешкоджає органу ДВС відновити зазначене виконавче провадження та прийняти відповідне рішення щодо зняття арешту. Оскільки арешт майна не був знятий органом ДВС, що має своїм наслідком ускладнення скаржником гарантованого Конституцією України права безперешкодно розпоряджатися своєю власністю, скаржник звернувся до суду із вимогами щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. щодо відмови в знятті арешту з майна, належного ОСОБА_1 , зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17 вересня 2013 року, номер запису про обтяження №4319527.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Волкогонов О.К. не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання сповіщені належним чином. Представник ОСОБА_1 - адвокат Волкогонов О.К. подав заяву про розгляд скарги без участі скаржника та його представника. В попередніх судових засіданнях представник ОСОБА_1 - адвокат Волкогонов О.К. скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір А.Д. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі. В судовому засіданні 25.11.2021 року вказав, що не погоджується зі скаргою, оскільки підстав для зняття арешту з майна боржника не було та не має, просив суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Представник Одеської митниці Державної митної служби України в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу без її участі, зі скаргою згодна, не заперечує проти її задоволення (а.с.26).

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено з витягу з АСВП (ВП спецрозділ) від 29.07.2021 року по виконавчому провадженню №39692698 на підставі постанови про адміністративне правопорушення винесеної Південною митницею міндоходів про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Південної митниці міндоходів штрафу у розмірі 105565,95 грн. відкрито виконавче провадження 07.09.2013 року. (а.с. 8)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.07.2021 року №268231764 на все нерухоме майно, належне ОСОБА_2 накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 39692698, виданої 17.09.2013 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Ізмаїльським МРУЮ Волкогоновим О.О. Того ж числа була винесена постанова про стягнення виконавчого збору на суму 10 556,60 грн.(а.с.7, 8 зворот).

21.11.2014 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» із встановленням строку повторного пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання до 24.02.2015 року (а.с.9).

Відомості що до 24.02.2015 року повторно на виконання виконавчий документ був пред`явлений до виконання та що він на даний час перебуває на примусовому виконанні Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) суду не надано.

Листом в.о. начальнику Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. від 13.08.2021 року №42615 повідомлено ОСОБА_1 про те, що для зняття арешту за виконавчим провадженням №39692698 йому необхідно сплатити штраф у розмірі 105565,95 грн., виконавчий збір у розмірі 10555,60 грн. та витрати для проведення виконавчих дій у розмірі 269,00 грн. Борг на загальну суму 116391,55 грн. необхідно перерахувати на депозитний рахунок Ізмаїльського ВДВС в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №UA0700297, ідентифікаційний код за , МФО 820172, Державна казначейська служба України, м.Київ. Повідомив, що враховуючи викладене, керуючись нормами чинного законодавства України, відділ ДВС вимушений відмовити в задоволенні вимог щодо зняття арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 , накладеного постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер 39692698, виданої 17.09.2013 року (а.с.11).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Судом встановлено, що 21.11.2014 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» із встановленням строку повторного пред`явлення виконавчого документа на примусове виконання до 24.02.2015 року.

Згідно п. 9.9 розділу IX «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», затвердженої наказом Міністерства юстиції №2274/5 від 25.12.2008 року (який діяв на час завершення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачеві) та з п.2 розділу XI «Знищення справ та виконавчих проваджень» затвердженої наказом Міністрества Юстиції №1829/5 від 07.06.2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Отже, виконавче провадження №39692698 на підставі постанови про адміністративне правопорушення винесеної Південною митницею міндоходів про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Південної митниці міндоходів штрафу у розмірі 105565,95 грн., було знищено по закінченню строків зберігання.

Головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір А. Д. не надав суду доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст.. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі). Який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено, як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до п. 4.10.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови, Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, відповідно до 50 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) при поверненні виконавчого документа стягувачеві повинен був зняти накладений арешт на все майно скаржника.

Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги скарги ОСОБА_1 , щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра А.Д. щодо відмови в знятті арешту з майна, належного ОСОБА_1 , зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17 вересня 2013 року, номер запису про обтяження №4319527 обґрунтовані та скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , за участю зацікавлених осіб головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапір Артема Дмитровича, Одеська митниця Державної митної служби України, щодо визнання неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра Артема Дмитровича щодо відмови в знятті арешту з майна, належного ОСОБА_1 , зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17 вересня 2013 року, номер запису про обтяження №4319527 задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра Артема Дмитровича щодо відмови в знятті арешту з майна, належного ОСОБА_1 .

Зобов`язати головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Парапіра Артема Дмитровича зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №39692698 від 17 вересня 2013 року, номер запису про обтяження №4319527.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 15 ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко