Справа № 147/425/21
Провадження № 22-ц/801/999/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 рокуСправа № 147/425/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року, ухвалене у складі судді Ковганича С.В., в залі суду,

встановив:

В квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16.01.2019 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2735045, згідно умов якого відповідач отримав 7 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів і можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ "Мілоан" умови кредитного договору виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 15.02.2019. Пунктом 7.1 Кредитного договору визначено, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

25.04.2019 між ТОВ "Мілоан" і ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" було укладено договір відступлення права вимоги №29-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №2735045 від 16.01.2019, що укладений між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 .

Відповідач умови вказаного договору не виконує і станом на 03.11.2020 сума заборгованості становить 16 779 грн, з яких: 7 000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 483 грн - прострочена заборгованість за комісією; 5 796 грн - прострочена заборгованість за процентами; 3 500 грн - строкова заборгованість за штрафами і пенею.

Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості за вих. №18762922/1 від 08.10.2020 та надано термін для добровільного врегулювання його зобов`явзань. Дану претензію відповідач отримав 04.11.2020.

На підставі викладеного, позивач завернувшись в суд з даним позовом, просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість за кредитним договором №2735045 від 16.01.2019 в розмірі 16 779 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270 грн.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №2735045 від 16.01.2019 в розмірі 16 779 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свій висновок обґрунтував тим, що між ТОВ "Мілоан", правонаступником якого є ТОВ "ФК "Кредит-Капітал", та відповідачем виникли правовідносини, внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої, тобто між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №2735045 від 16.01.2019, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, так як не надавав ТОВ "Мілоан", а згодом і ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору.

Також судом першої інстанції зазначено про те, що відповідач та його представник не спростували розрахунок ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" про наявність у відповідача заборгованості за договором №2735045 від 16.01.2019 в розмірі 16 779 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту та невірне з`ясування обставин справи, а також неправильне застосування норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано суду заяву відповідача, з якої б вбачалось бажання ОСОБА_1 отримати кредит та його розмір, а також не надано жодних відомостей про зазначення відповідачем номеру платіжної картки, на яку мали бути зараховані кредитні кошти. Кредитний договір не містить підпису сторін.

Також, скаржником зазначено, що долучене позивачем до матеріалів справи платіжне доручення не відповідає затвердженим зразкам, а тому судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про отримання відповідачем коштів.

Крім того, заявником зазначено, що позивачем не надано суду ліцензії, яка давала б право ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" надавати послуги з факторингу, а також доказів включення останнього до Державного реєстру фінансових установ.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам не в повній мірі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 16.01.2019 між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2735045, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 7 000 грн строком на 30 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 15.02.2019 (а.с. 5-7).

Аналогічна інформація міститься в анкеті-заяві на кредит №2735045 від 16.01.2019 (а.с. 77), де серед іншого також вказані надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви №2735045, прийняття рішення по заяві №2735045 та погоджені умови кредитування по заяві №2735045.

Відповідно до п. 1.6. кредитного договору, розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті miloan.ua.

Пунктом 2.2.3. кредитного договору передбачено, що в разі неповернення позичальником кредиту у встановлений договором термін (п. 1.4.) проценти за користування кредитом з наступного дня починають нараховуватися за підвищеною ставкою у розмірі 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом після спливу строку його повернення та нараховуються протягом 45 днів, після чого нарахування процентів може бути припинено товариством в односторонньому порядку.

Згідно з п. 3.3.2. кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.

Відповідно до п. 3.3.3. кредитного договору, позичальник зобов`язаний у разі порушення строків повернення кредиту на вимогу товариства сплатити пеню.

Згідно з п. 4.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в пункті 1.4 цього договору, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 2.00 відсотків від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення, але в будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми грошових зобов`язань позичальника за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення.

Пунктом 6.1 кредитного договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору, відправляючи через сайт або через телефон у порядку визначеному в правилах заяву про надання кредиту позичальник тим самим підтверджує свою згоду на укладання цього договору. Договір у електронній формі розміщується в особистому кабінеті позичальника або надсилається товариством на електронну пошту позичальника. Додаткове підтвердження згоди позичальника на укладання кредитного договору може відбуватися з застосуванням одноразового ідентифікатору, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує його для підписання кредитного договору в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Використання позичальником коштів (переказ, зняття готівки тощо) отриманих ним від товариства, в будь-якому випадку, незалежно від способу висловлення згоди на укладення цього кредитного договору, свідчить про безумовне прийняття позичальником пропозиції товариства укласти кредитний договір та укладення цього кредитного договору.

Згідно з п. 6.4 кредитного договору, укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Згідно з п. 6.5 кредитного договору, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

В пункті 7.1 кредитного договору передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дата переказу суми кредиту на картковий рахунок позичальника є датою отримання кредиту позичальником. Строк дії цього договору - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору, цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором (правочином), що містить істотні умови, укладений у порядку, спосіб та формі, що відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до копії довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ "Мілоан" (а.с. 8) клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №2735045 від 16.01.2019 ідентифікований ТОВ "Мілоан". Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор 7217, час відправки ідентифікатора позичальнику 16.01.2019 06:36, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор НОМЕР_1 .

Згідно копії графіку розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору №2735045 від 16.01.2019 (а.с. 7), 15.02.2019 ОСОБА_1 зобов`язаний був сплатити 7 924 грн, з яких: 7 000 грн - кредит; 483 грн - комісія; 441 грн - проценти.

Згідно копії платіжного доручення №6630439 від 16.01.2019 (а.с. 30), ТОВ "Мілоан" перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на Кредит рах. № НОМЕР_2 кредитні кошти згідно договору 2735045 в сумі 7 000 грн.

25.04.2019 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" був укладений договір відступлення права вимоги №29-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ "Мілоан" передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками, про що свідчить копія даного договору (а.с. 9-13) та копія акту приймання-передачі реєстру боржників від 25.04.2019 до договору відступлення прав вимоги №29-МЛ від 25.04.2019 (а.с. 14).

Відповідно до копії Реєстру Боржників до договору відступлення права вимоги №29-МЛ від 25.04.2019 (а.с. 15), ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №2735045 від 16.01.2019 в розмірі 16 779 грн.

30.10.2020 ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на адресу відповідача була направлена претензія, у якій останнього було повідомлено про наявність простроченої заборгованості у сумі 16 779 грн за кредитним договором №2735045 від 16.01.2019, укладеним з ТОВ «Мілоан» та повідомлено про необхідність протягом семи днів погасити заборгованість перед ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" за вказаними реквізитами, про що свідчить копія даної претензії вих. №18762922/1 від 08.10.2020 (а.с. 18) та копія реєстру поштових відправлень "Список 19.10.2020" (а.с. 19-21).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі - Закон №675-VIII), який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону №675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону №675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону №675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону №675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №675-VIII).

Як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що Правила надання фінансових кредитів ТОВ "Мілоан" перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно положень статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції були підстави для стягнення з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 7 000 грн.

Також наявні підстави і для стягнення з відповідача 5 796 грн процентів за користування кредитом та 3 500 грн пені, оскільки як зазначено вище, відповідач підписав Кредитний договір №2735045 від 16.01.2019 в якому сторонами узгоджено умови кредитування, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування, зокрема щодо нарахування відсоткової ставки за користування кредитними коштами та стягнення пені.

Оскільки відповідачем не спростовано розмір заборгованості за сумою кредиту, відсотками та пенею, то така заборгованість підлягає стягненню.

Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу (тіла кредиту), процентів та пені немає, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовну вимогу про стягнення комісії у розмірі 483 грн, оскільки положення кредитного договору про сплату позичальником щомісячної комісії є нікчемними в силу положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказані висновки кореспондуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.08.2020 у справі №641/11984/15-ц.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписував кредитний договір та матеріалами справи не підтверджено бажання останнього укласти такий договір, не заслуговують на увагу, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, з матеріалів справи вбачається, що для укладення договору в електронному вигляді на отримання кредиту відповідачем в анкеті-заяві на кредит №2735045 вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема: номери мобільного і робочого телефонів, адресу електронної пошти, дату народження, паспортні дані, ідентифікаційний номер, сімейний стан, місце проживання, реєстрації, працевлаштування із зазначенням місця роботи, а також номер належної йому банківської картки, а відтак, укладення кредитного договору відповідало волі відповідача.

При цьому, з довідки про ідентифікацію (а.с. 8) вбачається, що акцепт договору позичальником здійснено у формі одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт підписання відповідачем вказаного договору та спростовує доводи відповідача щодо не укладання ним спірного договору.

Посилання відповідача на те, що кредитний договір не містить підпису сторін спростовується, як правильно зазначено місцевим судом, з огляду на приписи ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" в якому визначено поняття «підпис у сфері електронної комерції»; та за змістом якого якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Інші доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведені обставини, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення комісії - 483 грн і розподілу судових витрат, скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії та нового розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню у відповідній частині, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 270 грн, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (97,12 %) з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 2 204,62 грн (2 270 х 97,12 % = 2 204,62).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 405 грн. У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з урахуванням принципу пропорційності з ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2,88 % понесених ним судових витрат, що становить 98,06 грн (3 405 х 2,88 % = 98,06).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторона звільняється від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" становить 2 106,56 грн (2 204,62 грн - 98,06 грн = 2 106,56 грн).

Що стосується вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, то вказана вимога підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України.

Відповідачем на підтвердження понесених витрат було надано ордер на надання правничої допомоги (а.с. 56), договір №б/н21 про надання професійної правової допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 від 21.07.2021, відповідно до якого бюро зобов`язалося надати правову допомогу клієнту (а.с. 57 - 60) та додаток №1 до договору №б/н21 про надання професійної правової допомоги від 21.07.2021 (а.с. 61)

На виконання умов вказаного договору відповідачем надано акт виконаних робіт (наданих послуг) від 06.08.2021 та меморіальний ордер №@2PL707917 від 30.07.2021 на суму 5 000 грн (а.с. 62, 64).

Оскільки позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість в розмірі 16 296 грн, що в пропорційному співвідношенні складає 97,12 % від розміру заявлених позовних вимог, з урахуванням вищенаведеного, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 144 грн /розрахунок: 5 000 грн * 2,88 % = 144 грн/.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення комісії і розподілу судових витрат скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 483 грн та нового розподілу судових витрат.

В іншій частині рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06 квітня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" судові витрати у розмірі 2 106,56 грн - судовий збір за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 144 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

С. Г. Копаничук