УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.12.2022 м. Київ
суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М., розглянувши заяву відповідача про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради, Служба у справах дітей Бучанської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька, -
В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вищезазначена цивільна справа.
19.12 2022 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом визначення ОСОБА_2 часу та місця для побачення і спілкування з донькою ОСОБА_3 13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на зимових канікулах в період з 30 грудня 2022 року по 09 січня 2023 року та вирішити питання про перебування ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за місцем проживання матері в Австрії на час проведення військових дій в Україні для створення безпечних умов для життя і розвитку доньки.
В обґрунтування заяви позивача зазначає, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
21.12.2022 року від позивача надійшли письмові заперечення, з яких вбачається, що він заперечує проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що дане питання вже було вирішено Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року, якою визначено фактичне перебування дитини з батьком до завершення розгляду справи.
Суд, вивчивши заяву та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу вимог, приходить до наступного висновку.
Згідно з ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Відтак, суду необхідно з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, дослідивши матеріали поданої заяви, приходжу до висновку, що ставлячи питання про забезпечення позову в такий спосіб, позивач просить фактично ухвалити рішення по вимогам, які підлягають розгляду в судовому порядку, без розгляду справи по суті, що суперечить вимогам закону, а відтак враховуючи зміст позовних вимог, обраний спосіб забезпечення позову, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.
Разом з тим, суд роз`яснює позивачу її право на звернення за захистом своїх порушених прав щодо можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 13 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також виїзду малолітньої дитини за кордон шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -
У задоволенні заяви відповідача про забезпечення позову за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради, Служба у справах дітей Бучанської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК