Справа № 199/6722/21
РІШЕННЯ

Іменем України

02.02.2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

01 вересня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 31 липня 2019 року його бабуся ОСОБА_4 , з якою позивач був зареєстрований за різними адресами, однак останні десять років до момент смерті позивач разом з ОСОБА_4 мешкали разом за адресою АДРЕСА_1 , де позивач разом зі своєю матір`ю піклувався про бабусю, утримував її, забезпечував лікування, оскільки ОСОБА_4 останні п`ять років свого життя тяжко хворіла. Також позивач за власний кошт забезпечив поховання бабусі після її смерті. Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 позивач отримав 19 лютого 2020 року. Оскільки померла за життя заповіту не складала, її спадкоємцями є сторони по справі - внуки, які спадкують за правом представлення їх батька ОСОБА_5 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне останній майно, зокрема частку у праві власності житлового будинку з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_2 , а також частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_3 , земельні ділянки за тією ж адресою. В кінці червня 2021 року позивач отримав письмове повідомлення від третьої особи у справі щодо необхідності явки до державного нотаріуса задля вирішення питання з оформлення спадкових прав після померлої ОСОБА_4 , що позивач і здійснив у кінці липня 2021 року, однак 11 серпня 2021 року отримав відмову державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуску позивачем встановленого законом шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Вирішити в досудовому порядку з відповідачем питання про прийняття спадщини позивачу не вдалось, а тому він звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач мотивує тим, що з 03 лютого 2020 року по 10 лютого 2020 року він знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу ГРВІ, з 14 лютого 2020 року по 25 лютого 2020 року позивач знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу гострого бронхіту, з 01 березня 2020 року по 14 березня 2020 року - перебував на самоізоляції з приводу COVID-19, а з 12 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Україні було запроваджено карантин.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано у третьої особи по справі копію спадкової справи, відкритої після смерті спадкодавця позивача.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав.

Позивач в останнє судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, в ході розгляду справи свої позовні вимоги підтримував.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав їх необґрунтованості, подала до суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на невідповідність дійсності тверджень позивача про піклування ним та його матір`ю про померлу спадкодавицю останні десять років її життя, зазначила, що позивач не подав заяву про прийняття спадщини без поважних причин, оскільки в нього було достатньо для цього часу з моменту смерті бабусі та початку хвороби позивача. Поставила відповідач під сумнів достовірність лікарських довідок про хворобу позивача, послалась на отримання позивачем свідоцтва про смерть бабусі саме під час його хвороби, а також неналежність карантину як поважної причини, оскільки відповідач подала заяву про прийняття спадщини саме під час дії карантину.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та ухвалення рішення по справі на розсуд суду.

За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд цивільної справи по суті за відсутності третьої особи.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є внуками та спадкоємцями за законом за правом представлення після їх бабусі ОСОБА_4 , як спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне останній майно, в тому числі нерухоме, частина з якого знаходиться на території Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпра. Викладене підтверджується копіями свідоцтв про смерть спадкодавця, батька сторін, паспортів та свідоцтв про народження сторін, свідоцтва про народження батька сторін та іншими матеріалами спадкової справи, заведеної внаслідок смерті ОСОБА_4

30 квітня 2020 року відповідачем подано до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про прийняття спадщини після смерті її бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією відповідної заяви.

Листом від 25 червня 2021 року вищевказана державна нотаріальна контора повідомила позивача про необхідність явки до 27 липня 2021 року до державного нотаріуса зазначено нотаріальної контори задля вирішення питання про оформлення спадкових прав щодо спадкового майна померлої спадкодавиці ОСОБА_4 , що підтверджується копією зазначеного листа.

27 липня 2021 року позивачем подано Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією відповідної заяви.

11 серпня 2021 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори своєю постановою відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 постанова мотивована пропуском позивачем встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також не підтвердження заявленого позивачем факту постійного проживання зі спадкодавицею на момент смерті останньої. Копія постанови державного нотаріуса наявна в матеріалах справи.

Відповідно до копії довідки Амбулаторії ЗПСМ №6 КНП «ДЦПМСД №7» ДМР від 16 серпня 2021 року позивач знаходився на амбулаторному лікуванні в амбулаторії №6 КНП «ДЦПМСД №7» ДМР з 03 по 10 лютого 2020 року з приводу діагнозу ГРВІ, з 14 по 25 лютого 2020 року з приводу діагнозу гострий бронхіт, з 01 по 14 березня 2020 року знаходився на самоізоляції з приводу COVID-19. Копія зазначеної довідки наявна в матеріалах справи.

За змістом постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 202 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на території України, зокрема Дніпропетровській області, установлено з 12 березня 2020 року і продовжено останній раз до 31 березня 2022 року карантин з метою з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.ст.1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

За змістом норм ст.ст.1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 ЦК України).

Нормою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст.63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Положеннями ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Підпунктами 2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Правила зазначеної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по справі, то ході розгляду справи судом встановлено, що спадкодавиця сторін померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплив 19 травня 2020 року. В той же час позивач обґрунтовує виникнення у нього об`єктивних перешкод для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини лише обставинами, що виникли з 03 лютого 2020 року, тобто у позивача фактично був строк приблизно у два з половиною місяці до настання таких обставин (перешкод) для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, однак з невідомих причин він ним не скористався, поважних причин з цього приводу не навів, що вже є самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій справі. При цьому, як встановлено судом у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України, позивач знав про смерть своєї бабусі, оскільки сам же й займався її похованням.

Додатковою підставою для відмови у позові суд вважає ту обставину, що між періодами хвороби позивача та перебування його на самоізоляції (03-10 лютого 2020 року, 14-25 лютого 2020 року, 01-14 березня 2020 року) у позивача були проміжки часу тривалістю в три та чотири дні, неможливість використання яких для подання заяви про прийняття спадщини позивачем немотивована і недоведена. При цьому за твердженнями самого позивача він отримав свідоцтво про смерть спадкодавиці 19 лютого 2020 року, тобто під час другого періоду своєї хвороби, а отже в суду є об`єктивні сумніви, що хвороба позивача за таких обставин в період з 14 по 25 лютого 2020 року та з огляду на зазначений лікарем діагноз є обставиною, яка об`єктивно перешкоджала для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того не своєчасне отримання свідоцтва про смерть спадкодавця не є перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо карантину, встановленого на території України з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», як об`єктивної перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини, то така обставини дійсно може визнаватись поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що зазначено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року по справі №539/4424/20. Разом з тим наявність карантинних обмежень має враховуватись не сама по собі, а з огляду на їх конкретний характер/суворість в певній місцевості, яким чином вони стосуються саме позивача, графіку його роботи та нотаріуса, який здійснює ведення спадкової справи, можливості прибуття позивача до нотаріуса тощо. Натомість позивачем зазначено в позові, а його представником в судовому засіданні лише формальне посилання на встановлення карантину без будь-яких конкретизуючи обставин. Поряд з цим, як встановлено судом в ході розгляду справи, відповідач подала заяву про прийняття спадщини 30 квітня 2020 року, тобто під час дії того ж карантину, який з не обґрунтованих позивачем причин не дозволив йому зробити теж саме - подати заяву про прийняття спадщини своєчасно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд також враховує посилання позивача на постійне проживання зі спадкодавицею на момент смерті останньої, що взагалі виключає можливість пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведення дійсності посилань позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати понесені позивачем в ході розгляду справи відшкодуванню йому не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1223, 1266, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст.46-1, 63 Закону України «Про нотаріат», пп.2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), третя особа - Четверта дніпровська державна нотаріальна контора (адреса місцезнаходження: 49023, м. Дніпро, вул. Радистів, 8), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 03 лютого 2022 року.

Суддя А.М. Авраменко