СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18873/20

пр. № 2/759/857/22

31 січня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Шпаковичі С.Р.;

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_6;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Бучанської районної державної адміністрації Київської області (08293, Київська область, м. Буча, вул. Інститутська, 22), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання незаконними та скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини та висновку органу опіки та піклування,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконним та скасування рішення Комісії з питань захисту прав дитини Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.09.2020 року (протокол № 20) щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 та визнати незаконним та скасувати висновок Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.09.2020 року щодо визначення місця проживання дитини, складений на підставі зазначеного рішення.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що орган опіки та піклування здійснив формальний розгляд спору про визначення місця проживання дитини та виніс очевидно, на думку позивача, суб`єктивний висновок, нобґрунтовано віддавши перевагу матері, зокрема вказавши, що батьки беруть участь в шкільному житті дитини, проте відсутні будь-які докази на підтвердження участі матері у шкільному житті дитини, у той час коли наявні докази участі позивача у вихованні дитини та виконання ним батьківських обов`язків. Крім цього зазначає, що орган опіки та піклування у оскаржуваному висновку посилається принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, який декларує неможливість розлучення дитини з матір`ю за відсутності виключних обставин. Однак згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.10.2018 року, зазначена Декларація не є частиною національного законодавства, не ратифікована Україною та не має офіційного перекладу українською мовою, а тому відсутня обов`язковість приймати до уваги принцип 6 даної Декларації. У той же час Велика палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченні інтересів дитини в силу вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Також зазначає, що орган опіки та піклування не з`ясував думку дитини щодо того, з яким із батьків вона бажає проживати, незважаючи на те, що дитини перебувала у досить зрілому, на думку позивача віці, який надає їй можливість формувати власну думку. Позивач зазначає, що організував консультації дитини із психологами, у результаті яких сформовано висновки про потребу дитини у проведенні часу разом із батьком та сильну емоційну прив`язаність до нього.

Крім цього позивач посилається на той факт, що органом опіки і піклування було проігноровано ряд фактів під час здійснення обстеження житлових умов дитини та матері, вказуючи, що у дитини немає окремої кімнати, незручне ліжко, а також відсутні музичні інструменти, на яких вона займається, у той час як в помешканні позивача, на його думку, створено більш кращі та зручніші умови проживання.

Окрім зазначеного позивач перелічує цілий ряд факторів, які на його думку, безпідставно проігноровано органом опіки та піклування, зокрема щодо оплати ним навчання у приватній школі та відвідування різних позашкільних занять по музиці та живопису, відвідування шкільного табору, регулярно сплачує аліменти та інші витрати на дитину, у тому числі на її лікування.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.11.2020 року було відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 99-100).

19.01.2021 року від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечує, посилаючись на те, що при складанні оскаржуваного висновку органом опіки та піклування було враховано всі істотні обставини, які мають значення для вирішення питання. Безпідставним також вважає посилання позивача на неврахування думки дитини під час визначення місця проживання, оскільки на момент складання висновку дитина не досягла десяти років, а тому, згідно ст. 160 Сімейного кодексу України, місце її проживання визначається за згодою батьків. Крім того, вказує, що відповідно до згаданої позивачем Конвенції, органи держаної влади мають забезпечити пріоритет прав дитини, при цьому особисті амбіції батьків або одного з них відносно дитини чи будь-які конфлікти між самими батьками стосовно питання утримання і виховання дитини не можуть прийматись до уваги (а.с. 109-111).

17.02.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої, не погоджуючись із наведеними відповідачем доводами, позивач зазначив, що органом опіки та піклування при складанні оскаржуваного висновку не було забезпечено пріоритет прав дитини, зокрема не враховано особисту прихильність дитини до батька та наявність у нього набагато кращої матеріально-побутової бази для забезпечення належних умов проживання та розвитку дитини (а.с. 114-117).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року було замінено відповідача - Києво-Святошинську районну державну адміністрацію Київської області на його правонаступника - Бучанську районну державну адміністрації Київської області (а.с. 146-147).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 156-157).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув, просив провести розгляд справи у його відсутність.

Третя особа до суду не прибула, про дату час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Вознесенського районного суду Миколаївської області перебувала цивільна справа № 473/44/20 за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матірю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

На виконання ст. 19 СК України суд направив до органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації копії основного та зустрічного позову з метою отримання висновку щодо спору батьків про визначення місця проживання дитини.

22 вересня 2020 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області, за результатом якого було прийнято протокольне рішення, яким рекомендовано органу опіки та піклування визначити місце проживання дитини з матір`ю (а.с. 14).

На підставі даного рішення органом опіки та піклування було складено Висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому підтримано висновки, викладені у протоколі засідання Комісії (а.с. 12-13).

Із змісту даного висновку вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі із 22.01.2011 року. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20). Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Малолітня ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується актом депутата Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.02.2020 року. Відповідно до Акта обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 27.08.2020 року, складеного фахівцем із соціальної роботи Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за вказаною адресою створені належні житлово-побутові умови для проживання малолітньої дитини, є місце для навчання та ігор (а.с. 23,24). Як вбачається із акта оцінки потреб сім`ї/особи від 20.08.2020 року складеного фахівцем із соціальної роботи Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_2 належно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої доньки та задовольняє потреби дитини.

Відповідно до Акта обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 16.09.2020 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації, вбачається, що батько дитини - ОСОБА_1 проживає разом із цивільною дружиною ОСОБА_5 та двома її малолітніми дітьми у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира за вищевказаною адресою відповідає санітарно-гігієнічним умовам проживання, облаштована побутовою технікою та всіма необхідними меблями (а.с. 22).

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866 затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини (далі - Порядок).

Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом правдитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину (абзац 2 пункту 3 Порядку).

Відповідно до зазначеного Порядку органами опіки та піклування є районні, районні у місті Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства, провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно пункту 72 Постанови Кабінету Міністрів України N 866 від 24 вересня 2008 року "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт обстеження житлово-побутових умов за формою згідно з додатком 9. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Рішення Комісії з питань захисту прав дитини Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 22.09.2020р. (протокол № 20) щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю прийняте у відповідності до вищезазначеного Порядку.

Крім того, положеннями ст. 4 ЦПК України встановлено, що особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З аналізу наведеної норми вбачається, що лише ті обставини та дії, які створюють, змінюють, оспорюють права, свободи чи інтереси позивача можуть бути належним предметом судового розгляду.

У відповідності до положень ст. 161 Сімейного Кодексу України у разі, коли мати та батько дітей, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, спір між ними вирішується або органом опіки та піклування або судом. При цьому законодавець встановив певний порядок вирішення даного питання як одним так і іншим органом. Зокрема, після передачі спору на розгляд суду, його вже не може бути вирішено безпосередньо органом опіки та піклування, а ступінь участі такого органу у розгляді даного питання чітко регламентована законом.

Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування при вирішення спору щодо місця проживання дитини подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд не пов`язаний з висновком органу опіки та піклування при вирішенні спору та може не погодитись з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, спір щодо визначення місця проживання малолітньої доньки сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розглядався Вознесенським районним судом Миколаївської області у справі №473/44/20 і рішенням від 29.01.2021р., залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 14.04.2021р. та Постановою Верховного Суду від 12.08.2021р. місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , 22.06.2011р. визначено з матір`ю - ОСОБА_2 . Таким чином у даному випадку питання щодо місця проживання дитини позивача та відповідача було передане на вирішення до суду, відтак не знаходиться в компетенції органу опіки та піклування. Відповідно, рішення такого органу не можуть створювати чи припиняти для позивача прав та обов`язків, а саме це є передумовою для оскарження дій особи чи органа в судовому порядку. В свою чергу це обумовлює відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржуваним рішенням відповідача права позивача не порушуються.

Оскаржуване рішення в частині надання суду висновку органу опіки та піклування про доцільність місця проживання малолітньої дітей із матір`ю носить лише рекомендаційний характер та йому було надано оцінку судами поряд з іншими доказами при розгляді справи про визначення місця проживання малолітньої дитини сторін.

Таким чином, орган опіки та піклування в межах своїх повноважень об`єктивно та в цілому дослідив всі обставини, що мають істотне значення для вирішення спору щодо місця проживання дитини та прийняв законне рішення, не порушивши при цьому встановлений законом порядок такого розгляду та за наявності достатніх матеріалів, що дозволяли надати органу опіки та піклування висновок.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушень відповідачем вимог процедурного характеру та прийняття рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставні, а тому його позов до Бучанської районної державної адміністрації Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини та висновку органу опіки та піклування задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 161 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 11, 15, 81, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Бучанської районної державної адміністрації Київської області (08293, Київська область, м. Буча, вул. Інститутська, 22), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання незаконними та скасування рішення комісії з питань захисту прав дитини та висновку органу опіки та піклування- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко