КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/9595/21 Головуючий у суді першої інстанції - Янченко А.В.
Номер провадження № 22-ц/824/3867/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргоюфізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану представником Самойленком Петром Миколайовичем , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 01 вересня 2020 року близько 19 год. 00 хв. у м. Києві по вул. Л. Курбаса, 6 сталася ДТП за участі транспортних засобів автомобіля « Мерседес Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , яка допустила зіткнення з автомобілем «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .. В результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується протоколом поліції.

Позивач вказував, що відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року водія ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП.

Позивач зазначав, що факт ДТП 01 вересня 2020 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №2056145-1 від 23 вересня 2020 року та співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_4 в сумі 3 352,49 грн, тому у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право регресивної вимоги.

В подальшому, 22 січня 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір № 22/02/2021 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором страхування № 121654608.

Таким чином, у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_3 , як до винної особи, а відтак позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 3352,49 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 8 197, 80 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 352,49 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Самойленко П.М. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що не погоджується з рішенням в частині відмови у стягненні з відповідача понесених витрат на правову (правничу) допомогу та вважає, що у цій частині рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову (правничу) допомогу суд зазначив, що критично оцінює надані позивачем докази, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що відомості про адвоката Самойленка Петра Миколайовича відсутні, а тому суд позбавлений можливості перевірити інформацію про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Апелянт вказує, що з метою належного підтвердження розміру витрат понесених позивачем на правову (правничу) допомогу до суду першої інстанції було надано копії договору №1818 про надання правової допомоги від 25 травня 2021 року, що укладений між позивачем та АО «Адвокатус», додаткову угоду №1 акт приймання-передачі правової допомоги, меморіальний ордер № та квитанцію.

Крім того вказує, що оплата наданих послуг була здійснена позивачем ФОП ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АО «Адвокатус», що підтверджується відповідним платіжним дорученням.Таким чином, правова допомога в даній справі позивачу надавалась юридичною особою АО «Адвокатус», а не самозайнятою особою адвокатом.

Апелянт наголошує, що Самойленко П.М. є головою АО «Адвокатус» та посадовою особою, що здійснює підпис документів згідно законодавства, тому критична оцінка наданих доказів з боку суду через те, що в Єдиного реєстру адвокатів України відсутні відомості про адвоката Самойленка П.М. є суб`єктивною думкою суду та не може бути взята за основу при ухваленні рішення, оскільки не ґрунтується на нормах права. На противагу зазначеним твердженням суду першої інстанції в матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю представника позивача адвоката Самойленка П.М. та відсутні будь які докази щодо припинення права адвоката на заняття адвокатською діяльністю у порядку передбаченому законом.

На підтвердження вказаного апелянт посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на постанови у справі №855/229/19 від 06 липня 2019 року та у справі № 757/213848/19цвід 21 жовтня 2019 року.

Також апелянт звертає увагу суду, що у відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, стороною буде понесено додаткові витрати на правову допомогу через подачу апеляційної скарги, остаточний розрахунок розміру таких витрат разом іздоказом їх понесення, буде подано протягом п`яти днів з моменту прийняття відповідного рішення Київським апеляційним судом та буде залежати від кількості вчинених дій та часу затраченого на ці дії.

Враховуючи наведене, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - Самойленко П.М. просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови стягнення витрат на правову (правничу) допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 понесених витрат на правову (правничу) допомогу задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

10 лютого 2022 року на адресу апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Стародуб І.В., відповідно до якого вказано, що наявне в матеріалах справи свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я Самойленка П.М. підписано Рафальською І.В., яка не мала повноважень голову Ради адвокатів міста Києва, тому не могла оцінювати результати стажування, а також видавати свідоцтво про право на здійснення адвокатської діяльності.

Також адвокат Стародуб І.В. зазначає, що представник позивача стверджує, що правову допомогу ФОП ОСОБА_1 надавав не сам адвокат Самойленко П.М., а АО «Адвокатус», однак всі документи підписувались та візувались виключно Самойленком П.М . Ні в акті виконаних робіт, ні в інших документах не вказується, що виконання робіт проводив хто інший з об`єднання, аніж пан Самойленко П.М . Таким чином, факт того, що послуги були надані не самим Самойленком П.М. , а іншими адвокатами в об`єднання не доведено позивачем.

Доводами адвоката Стародуб І.В. є також те, що заявлений розмір судових витрат на адвоката є не співмірним із заявленими позовними вимогами та складністю справи, оскільки в два з половиною рази перевищує суму боргу.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_3 - адвоката Стародуб І.В. просила відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, мотивував своє рішення тим, що позивачем було надано наступні документи: договір №1818 про надання правової допомоги, додаткову угоду №1 акт приймання-передачі правової допомоги, меморіальний ордер № та квитанцію. При цьому суд першої інстанції вказав, що критично оцінює вказані докази, оскільки відповідно до відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України вбачається, що відомості про адвоката Самойленка П.М. відсутні, а тому суд позбавлений можливості перевірити інформацію про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у липні 2021 року представник ФОП ОСОБА_1 - Самойленко П.М. звернувся до суду із позовом, відповідно до якого просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 3 352,49 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 8 197, 80 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн.

На підтвердження своїх повноважень як представника ФОП ОСОБА_1 , Самойленко П.М. надав ордер серії АА №0011188 від 09 липня 2021 року, договір про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року, Додаткову угоду №1 від 26 травня 2021 року Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року, меморіальний ордер № від 26 травня 2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплатив 8 197,80 грн за договором про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року (а.с.6, 41-43).

Відповідно до умов п.1.1. Договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року передбачено, що клієнт доручає, а адвокат здійснює правову допомогу клієнту, в обсязі та на умовах, які передбачені цим договором, а саме: представництво та захист інтересів клієнта в усіх установах незалежно від форми власності та в судах всіх інстанцій України щодо захисту його інтересів, за що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах, визначених договором (розділ 4 цього договору).

Згідно із положеннями розділу 4 Договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року передбачено, що вартість виконаних робіт (послуг) розраховується відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», відповідно до якої з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу на місяць становить 2102 грн. Виходячи із зазначеного сторони погодили, що розмір 01 години роботи адвоката адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги становить 2102 грн.

У пункті 3.1. вказаного вище договору передбачено, що строк дії договору до 24 травня 2025 року.

Також в матеріалах справи міститься свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, видане на ім`я Самойленка П.М. , а також посвідченні адвоката України на ім`я Самойленка П.М. (а.с.45).

Як вбачається із Додаткової угоду №1 від 26 травня 2021 року Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги №1818 від 25 травня 2021 року, АО «Адвокатус» в особі голову адвоката Самойленка П.М. було надано наступні види правової допомоги: вивчення матеріалів страхової справи, формування позиції, упродовж 1,5 години - 1 891,80 грн, підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адміністративних матеріалів по ДТП, упродовж 1 години - 1261,20 грн, підготовка позовної заяви для подачі до суду, упродовж 2 годин - 2 522,40 грн, підготовка процесуальних документів у кількості, необхідній для подачі до суду, упродовж 1 години - 840,80 грн, підготовка заяв, клопотань, упродовж 0,5 годин - 420,40 грн, представництво інтересів в суді, упродовж 1 години - 1 261,20 грн. Загальна сума наданих правничих послуг складає 8 197,80 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3 352,49 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908 грн (а.с.72-77).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Відповідач по справі ОСОБА_3 19 листопада 2021 року подавала до суду першої інстанції заяву, відповідно до якої вказувала, що заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є недоведеними (а.с.66).

Крім того, у поданому відзиві на апеляційну скаргу вказано, що заявлений розмір судових витрат на адвоката є неспівмірним із заявленими позовними вимогами та складністю справи, оскільки в два з половиною рази перевищує суму боргу, яку просив стягнути позивач по справі. Крім того, представник ОСОБА_3 - Стародуб І.В. посилалась також на те, що відсутні документи, які свідчать про те, що адвокат - представник позивача включений до Єдиного реєстру адвокатів України.

Апеляційний суд критично оцінює вказані доводи представника Стародуб І.В. виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Зразки свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України затверджуються Радою адвокатів України.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що особа адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, а не відомостями із Єдиного реєстру адвокатів України.

В матеріалах справи міститься як свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314, видане на ім`я Самойленка П.М. , так і посвідчення адвоката України на ім`я Самойленка П.М. (а.с.45).

Належних та допустимих доказів того, що вказані документи були визнані недійсними матеріали справи не містять й представник ОСОБА_3 - Стародуб І.В. не надала.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд враховує викладені норми процесуального права, обставини справи, наданими документами та керується закріпленим статтею 11 ЦПК України принципом пропорційності у цивільному судочинстві, який включає в себе врахування: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін; час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому, виходячи з вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи представника ОСОБА_3 - адвоката Стародуб І.В. щодо неспівмірності заявлених вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8 197,80 грн та зменшує їх до 3 000 грн, таким чином задовольняючи апеляційну скаргу частково.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладено в постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18, провадження №14-26цс21.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу апеляційної скарги ФОВ ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1362 грн й враховуючи, що апеляційну скаргу було задоволено частково, що становить 37% від загального розміру вимог щодо правової допомоги, тому суд апеляційної інстанції стягує суму судового збору з відповідача на користь апелянта пропорційно задоволеній сумі позову що становить 503,94 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану представником Самойленком Петром Миколайовичем , задовольнити частково.

РішенняКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2021 року в частині відмови у стягненні витрат на правову (правничу допомогу) скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 3 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 503,94 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв