Ухвала

08 червня 2022 року

м. Київ

справа № 344/9077/16

провадження № 61-3479ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Полонина», про визнання правочину недійсним

та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк»

(далі - ПАТ «ВіЕйБі») Славкіна М. А. звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Полонина» (далі - ТДВ «Полонина»), про визнання правочину недійсним

та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 10 жовтня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений договір банківського рахунку «До вкладу» № НОМЕР_3.

13 жовтня 2014 року між ТДВ «Полонина» та ОСОБА_1 укладений договір позики, відповідно до умов якого остання отримала позику

у безготівковому порядку в розмірі 180 000 грн шляхом перерахування коштів. До вказаного договору позики 14 січня та 04 травня 2015 року між ТДВ «Полонина» та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди про продовження дії договору від 13 жовтня 2014 року.

13 жовтня 2014 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладений договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» № НОМЕР_4 та договір про відкриття банківського рахунку № НОМЕР_1 .

Також позивач вказувала, що на підставі постанови Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 20 листопада 2014 року

№ 733 «Про віднесення ПАТ «ВіЕйБі Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20 листопада

2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації

у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Перевіркою правочинів, укладених ПАТ «ВіЕйБі Банк», встановлено, що співробітники ПАТ «ВіЕйБі Банк» разом з ТДВ «Полонина» здійснили ряд операцій, в результаті яких збільшилась гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб ФГВФО.

Позивач вказував, що зазначені операції проведені під час дії обмежень, які 03 жовтня 2014 року встановлені до ПАТ «ВіЕйБі Банк», як до проблемного банку. Отже, спірні правочини, які вчинені відповідачами та ПАТ «ВіЕйБі Банк», впливають на розмір відшкодування ФГВФО реальним вкладникам ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Посилаючись на вищевказане, Уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі» Славкіна М. А. просила суд:

- визнати недійсним з моменту його вчинення правочин

щодо перерахування грошових коштів з карткового рахунку

ТДВ «Полонина» № НОМЕР_2 на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 в розмірі 180 000 грн, яке було здійснено 13 жовтня

2014 року відповідно до платіжного доручення № 3;

- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом повернення коштів у сумі 180 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2021 року (у складі судді Пастернак І. А.) у задоволенні позову Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі» Славкіної М. А. відмовлено.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого

2022 року (у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Василишин Л. В.,

Максюти І. О.) рішення Івано-Франківського міського суду

Івано-Франківської області від 29 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким ці позовні вимоги задоволено.

Застосовано наслідки нікчемного правочину - договору банківського вкладу «НВУ» від 13 жовтня 2014 року, укладеного ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , повернуто сторони правочину у первісний стан шляхом повернення грошових коштів у сумі 180 000 грн із вкладного рахунку

ОСОБА_1 на поточний рахунок № НОМЕР_4 у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду

з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, в якій заявник просить скасувати постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у цій справі є вимоги немайнового та майнового характеру: визнання правочину недійсним щодо перерахування грошових коштів з карткового рахунку ТДВ «Полонина» на картковий рахунок

ОСОБА_1 в розмірі 180 000 грн та застосування наслідків його недійсності шляхом повернення коштів.

Ціна позову майнового характеру становить 180 000 грн, яка станом

на 01 січня 2022 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Тому, дана справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Івано-Франківського апеляційного суду

від 17 лютого 2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду

від 17 лютого 2022 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Полонина», про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк