Справа № 289/1585/21
Номер провадження 2/289/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2022 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., за участі секретаря судового засідання Галькевич Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу: за позовною заявою ОСОБА_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" (місце знаходження / місце проживання:вул. Саксаганського, 14, офіс 301, м. Київ, 01033) треті особи, які не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Житомирського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним виконавчого напису нотаріуса, вчиненого 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29.06.1999 р., зокрема, спірний виконавчий напис вчинено за відсутності безспірності вимоги, з дня вимоги минуло більше трьох років та оскільки нотаріус не перевірив безспірність вимоги.

Заборгованість за кредитним договором не є безспірною, оскільки стягнута з порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за виконавчим написом з позивача стягнуто борг в сумі 31139,76 грн., який складається з 12190,76 грн. основна сума (тіло боргу) та 18949 грн. відсотки (пеня, неустойка, штрафи), що значно перевищує встановлено законом обмеження в 50 % від суми основного зобов`язання.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі за вказаним позовом, в порядку загального позовного провадження. Копія позовної заяви та доданих до неї документів, а також ухвала про відкриття провадження у справі направлена відповідачу та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву та доказів на спростування доводів позивача не подав.

Треті особи своїм правом на надання пояснень не скористались.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Встановлено, що 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 58177, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" заборгованості за кредитним договором № 5604/9261ECLG3BI13T від 11.09.2016 року на суму повної заборгованості в розмірі 31139,76 гривень, яка складається з 12190,76 грн., основного боргу (тіло кредиту), 18449,00 грн. заборгованість за комісією та 500 грн. плата за вчинення виконавчого напису. Стягнення заборгованості проведено за період з 11.08.2020 по 17.08.2020 року.

Як зазначено у Виконавчому написі - цей виконавчий напис вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172.

Одночасно, судом встановлено, що 11.09.2016 року між позивачем (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Платінум Банк» (позикодавець) був укладений договір № 5604/9261ECLG3BI13T, згідно умов якого банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування. Сума кредиту становить 24891,20 грн., строк кредитування 36 платіжних періодів.

Відповідно до п. 2.6. Договору, погашення заборгованості здійснюється позичальником у вигляді щомісячних платежів в сумі згідно з Додатком № 1, який передбачає погашення боргу в строк до 16.09.2019 року платежами по 1579,84 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименко Р.В. від 23.12.2020 року (ВП № 63984093) Виконавчий напис № 58177 від 05.10.2020 звернуто до примусового виконання шляхом стягнення боргу в сумі 31139,76 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК`Аланд».

Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З огляду на наведене, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Чинне законодавство не визначає виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, тому відповідні обставини встановлюються судом на підставі загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).

За приписами частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З огляду на викладене, оскільки виконавчий напис, який є предметом спору у справі, вчинено 05.10.2020 року, тобто після моменту визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23 в частині, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001.

Однак, всупереч наведеному, при вчинені виконавчого напису 05.10.2020 року за реєстровим номером № 58177 нотаріус неправомірно керувався саме не чинним пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України 29.06.1999 № 1172, про що ним зазначено у самому написі.

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 58177 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у справі № 910/10374/17 постанова від 21 вересня 2021 року.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду, стороною відповідача не надано.

Встановивши істотне порушення прав особи щодо якої вчиняється виконавчий напис нотаріусом, що є підставою для визнання спірного виконавчого напису № 37504 таким, що не підлягає виконанню, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, в тому числі і щодо стягнення заборгованості поза трирічним терміном, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Щодо вирішення питання про відшкодування судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частин 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

В своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу надану адвокатом Бойко В.В. в розмірі 50 000 грн., суд виходить із наступного.

Договір про надання правничої допомоги адвокатом - підписаний сторонами ОСОБА_1 (клієнт) та Бойко В.В. (адвокат) 05.07.2021 року. Пунктом 7.1. договору визначено, що він набирає чинності з моменту підписання його сторонами.

Відповідно до п.3.1. договору, сторони домовились, що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції становить в розмірі по 50 000 грн., який стягується у разі задоволення позову з відповідача за судовим рішенням.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Бойка В.В. судом враховується пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення.

З наявних матеріалів вбачається, що адвокат виконував роботу відповідно до розділу 2 договору про надання правової допомоги від 05 липня 2021 року.

Зокрема позивачем була підготовлена позовна заява, додаткові письмові пояснення та заява про забезпечення позову.

Вказані витрати відповідають умовам договору про надання правової допомоги адвокатом, підтверджуються наявними матеріалами справи.

В той же час, в кошторисі вказано, як надання правової допомоги, подання до суду відповіді на відзив, заперечення по справі. Згідно з положеннями ст.179 ЦПК України - у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Однак, відповідач до суду відзив на позовну заяву не подавав. Також, згідно ст.. 180 ЦПК України - у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Однак, ОСОБА_1 будучі у справі позивачем, та її адвокат Бойко В.В. належного обґрунтування щодо необхідності подання заперечення і на що саме, до суду не надав.

Враховуючи надані суду докази, що свідчать про витрати позивачем ОСОБА_1 на правничу допомогу, реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Так, до стягнення підлягає сума судових витрат на правову допомогу в розмірі 15000,00 гривень. Дані витрати підтверджуються доказами і є обґрунтованими, реальними та необхідними.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які складаються із сплати судового збору, у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 88, 87 Закону України "Про нотаріат", ст. 259, 263-265 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 58177 від 05.10.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем (місце знаходження: вул. Велика Бердичівська, буд. 35, м. Житомир) про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" , (місце знаходження / місце проживання: вул. Саксаганського, 14, оф. 301, м. Київ, 01033), заборгованості в розмірі 31139,76 гривень, яка складається з 12190,76 грн., основного боргу (тіло кредиту), 18449,00 грн. заборгованість за комісією та 500 грн. плата за вчинення виконавчого напису.

Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд", , на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя О. В. Мельник