Єдиний унікальний номер справи № 490/8435/16
Провадження № 22-ц/812/140/22
Доповідач в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 січня 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегія суддів судової палати в цивільних справах суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

з участю:

відповідача - ОСОБА_1 ,

його представника - Раскевича Є.Л. ,

переглянувши у відкритому судовому за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Раскевичем Євгеном Леонідовичем рішення Новобузького районного суду Миколаївської області, ухвалене 08 вересня 2021 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Ціпивко І.І., у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЛЕНД АВТО", про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

у с т а н о в и в :

24 грудня 2020 року приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" (далі ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», позивач) пред`явило до ОСОБА_1 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

22 квітня 2019 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» було укладено договір № 06/02/-40К-0122922 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО).

Відповідно до умов вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого напівпричепу «Krone» д.н.з. НОМЕР_1 .

17 вересня 2019 року на автодорозі Знам`янка-Луганськ-Ізварене сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SCANIA P380» із напівпричепом «Krone» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «SCHMITZ GOTHA», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП були спричинені механічні пошкодження, а саме застрахованому у позивача транспортному засобу марки «Krone» д.н.з. НОМЕР_1 , а його власнику завдані матеріальні збитки.

Відповідно до рахунку №SK-1907179 від 29 листопада 2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 350 115,82 гривень.

Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до страхового акту № 77 від 21.12.2019 року, позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив страхове відшкодування у розмірі 345 115,82 гривень.

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» за полісом №АМ/5453677 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) №77 на суму 345 115,82 гривень, у відповідь на яку ПрАТ «СУ «УНІКА» здійснило виплату у розмірі 99 000 гривень, з вирахуванням франшизи, згідно полісу №АМ/5453677.

Крім того, позивач звернувся з такою ж претензією до ТОВ «СІЛЕНД АВТО», де працював ОСОБА_1 , проте товариство повідомило, що зазначена особа на момент вчинення ДТП не перебувала з ними в трудових відносинах.

Посилаючись на викладені обставини, та на те, що невідшкодованою залишилася сума в розмірі 246 115,82 гривень, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму відшкодування та судовий збір.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» 246 115 гривень 82 копійки шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір у розмірі 3 691 гривень 74 копійки.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Раскевича Є.Л. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та положенням чинного законодавства, просив рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позов, суд 1 інстанції виходив з того, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з винуватця ДТП є обґрунтованими, доведеними належними доказами, та відповідачем, в свою чергу, не спростовані, а тому позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з встановленими судом 1 інстанції обставинами та правовідносинами, його висновки щодо результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Вирішуючи спори даної категорії, суди повинні беззастережно дотримуватися вимог цивільно-процесуального закону, зокрема, ст. ст. 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі ".

Згідно них, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, ч. ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Оскаржене рішення районного суду у повній мірі відповідає виписаному.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22 квітня 2019 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ПрАТ «Миронівський хлібопродукт» було укладено договір № 06/02/-40К-0122922 добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО). З умовами вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого напівпричіпу «Krone» д.н.з. НОМЕР_1 (т.1 а.с. 6-7, 8).

17 вересня 2019 року на автодорозі Знамянка-Луганськ-Ізварене сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SCANIA P380» із напівпричепом «Krone» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом «SCHMITZ GOTHA», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП були спричинені механічні пошкодження, а саме застрахованому у позивача транспортному засобу марки «Krone» д.н.з. НОМЕР_1 , а його власнику завдані матеріальні збитки.

Постановою Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т.1 а.с. 9).

Відповідно до рахунку №SK-1907179 від 29 листопада 2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 350 115,82 гривень (т.1 а.с. 12).

Відповідно до страхового акту № 77 від 21.12.2019 року, позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив страхове відшкодування у розмірі 345 115,82 гривень (т.1 а.с. 13).

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована в ПрАТ «СК «УНІКА» за полісом №АМ/5453677 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою (претензією) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) №77 на суму 345 115,82 гривень, у відповідь на яку ПрАТ «СУ «УНІКА» здійснило виплату у розмірі 99 000 гривень, з вирахуванням франшизи, згідно полісу №АМ/5453677 (т.1 а.с. 25, 26).

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову, зазначав, що працював у ТОВ «СІЛЕНД АВТО» водієм та здійснював вантажні перевезення. Подорожній лист, згідно якого він перевозив вантаж, надходив йому на телефон та оплата за вказану роботу проводилася директором цього товариства ОСОБА_4 , шляхом онлайн-переказу грошових коштів ОСОБА_1 на картковий рахунок відкритий на його ім`я в АТ «Приватбанк». На підтвердження вказаних обставин надає копію виписки з його особового рахунку (а.с. 42).

Позивачем до ТОВ «СІЛЕНД АВТО» пред`явлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу у сумі 246 115 гривень 82 копійки.

З наданої відповіді ТОВ «СІЛЕНД АВТО», де ніби то працював ОСОБА_1 , вбачається, що зазначена особа на момент вчинення ДТП не перебувала з ними в трудових відносинах і будь яких цивільно-правових угод між ними не укладалося (т.1 а.с. 27).

Апеляційним судом встановлено, що транспортний засіб «DAF» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , в період з 31 травня 2007 року по 02 березня 2021 року на праві власності належав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с. 14 зворот).

Згідно інформації наданої ГУ ДПС в Одеській області на запит суду, в системі Державної податкової служби України відсутні Повідомлення про прийняття працівника на роботу, а саме ОСОБА_1 та сплата податку зазначеним товариством за працівника - не проводилася (т.2 а.с. 12).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог шляхом надання доказів є однією з основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.

Закон № 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія,транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як передбачено ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (п. 71 Постанови).

Тобто, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Аналогічний правовий висновок викладено у поставі Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 522/15636/16-ц.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У п. 6 зазначеної постанови, роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом, у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

Таким чином, для покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Вказані правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 524/1629/16-ц.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами перебування з ТОВ «СІЛЕНД АВТО» в трудових або цивільно-правових відносинах. А тому, матеріальна шкода завдана внаслідок ДТП повинна відшкодовуватися саме ОСОБА_1 , з вини якого сталося ДТП.

Оскільки суд першої інстанції з тих же підстав дійшов таких же висновків, колегія вважає, що рішення є вірним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни - немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Раскевичем Євгеном Леонідовичем, залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 08 вересня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: Н.В. Самчишина

О.О. Ямкова

______________________________________________________

Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.