465/6814/22
2-з/465/374/22
Ухвала

про відмову в забезпеченні позову

"16" листопада 2022 р. м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Кузь В.Я., розглянувши матеріали заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Прудиуса О.О. про забезпечення позову у цивільній справі №465/6814/22 до пред"явлення позовної заяви, -

встановив:

Заявник звернувся в суд із заявою про забезпечення позову. Заяву обгрунтовує тим, що 13 вересня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

позичив у ОСОБА_1 в борг суму в розмірі 7 200 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 жовтня 2022 року. Про факт позики свідчить розписка, написана ОСОБА_2 власноручно, оригінал якої зберігається у ОСОБА_1 . При цьому, у розписці позичальник вказав про те, що у разі невиконання ним взятого на себе зобов`язання він не заперечує щодо звернення стягнення на його рухоме і нерухоме майно. Однак, у строк до 01 жовтня 2022 року позичальник борг не повернув. Оскільки, зобов`язання, яке виникло із договору позики грошових коштів між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належним чином не виконано, відтак ОСОБА_1 має право звернутись до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Однак, до моменту звернення із відповідним позовом до суду існує ризик відчуження майна позичальника, який має на меті уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням ним свого боргового зобов`язання. Відтак, в діях ОСОБА_2 вбачається порушення майнового права та інтересу ОСОБА_1 , яке повинно бути захищено в судовому порядку в спосіб стягнення грошових коштів за рахунок майна відповідача. Позовну заяву відповідного змісту ОСОБА_1 має намір написати та подати до суду у встановлений ст. 152 ЦПК

України строк. Станом на день подання цієї заяви ОСОБА_2 відмовляється повернути кошти. Вважає, що у випадку можливого відчуження майна позичальника, яким

забезпечена позика, буде допущено подальше порушення майнових прав ОСОБА_1 і це також може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких Микитів М.В. має намір звернутися до суду, подавши відповідний позов про стягнення коштів з боржника. Відтак, просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 .

У відповідності з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Однак, у заяві про забезпечення позову представником позивачки не надано будь-яких підтверджуючих документів щодо наявності рухомого та нерухомого майна у ОСОБА_2 , на яке просить накласти арешт, що позбавляє суд оцінити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами у позові.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006р. №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У заяві не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не вжиття цих заходів забезпечення позову, а лише містяться посилання на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є суб`єктивним припущенням сторони заявника. Тобто з наведеного вбачається, що заява належним чином немотивована та до неї не додані документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, як зазначено у заяві.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 pоку, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна або обмежений у праві власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у заяві про забезпечення позову відсутні належні і допустимі докази існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідност. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідност.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 6 цієї статті, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.151 - 153 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Прудиуса О.О. про забезпечення позову у цивільній справі №465/6814/22 до пред"явлення позовної заяви - відмовити.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 15-ти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Суддя В. Кузь