Справа №705/1725/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 травня 2022 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Піньковського Р.В.
при секретарі Прокопенко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 такими, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 , в обґрунтування зазначивши наступне.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 грудня 2012 року за нею, ОСОБА_1 , визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

У вказаному будинку зареєстровані та проживають: голова домогосподарства - ОСОБА_1 , чоловік - ОСОБА_3 , донька - ОСОБА_4 , син - ОСОБА_5 .

Водночас у цьому будинку зареєстрований її брат - ОСОБА_2 , який ніколи не проживав і не проживає за адресою реєстрації.

У зв`язку із ускладненням умов отримання субсидії в 2019 році, вона звернулася до ОСОБА_2 з проханням знятися з реєстрації у її будинку, оскільки вона не зможе отримати субсидію, з урахуванням того, що він ніколи не проживав і не проживає за цією адресою, але отримала відмову.

Вважає, що внаслідок таких дій відповідача, порушуються її право на отримання субсидії, внаслідок чого погіршується її матеріальне становище та матеріальне становище її сім`ї, що шкодить її інтересам, тому і вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у визначеному порядку, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву або будь-яких заяв щодо розгляду справи у його відсутність, на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були допитані попереднім складом суду, в судове засідання не з`явилися та на адресу суду подали письмові заяви, у яких просять суд взяти до уваги їх попередні пояснення та зазначають, що не мають можливості з`явитися в суд за станом здоров`я та підтверджують, що відповідач ОСОБА_2 близько двадцяти років не з`являється і не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, врахувавши позицію позивача та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо користування житлом, а саме частиною приміщення житлового будинку, власником якого є позивач. Даний спір регулюється нормами цивільного законодавства - ст.ст. 391, 405 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування житлом.

Реєстрація місця проживання хоча і не спричиняє за собою виникнення права користування житловим приміщенням, проте обмежує майнові інтереси власника, пов`язані з правом розпорядитися ним.

Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2012 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 23.01.2013 року за індексним номером 107517.

Згідно акту обстеження фактичного проживання членів домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , від 20.03.2019 року, комісією у складі сільського голови Шевчук Т.Б., депутата сільської ради Власюк Л.І. та сусідів: ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , було проведено обстеження домоволодіння ОСОБА_1 , яке побудоване у 1970 році і знаходиться по АДРЕСА_1 . Голова домогосподарства - ОСОБА_1 , 1980 року народження, чоловік - ОСОБА_12 , 1975 року народження, дочка - ОСОБА_4 , 1999 року народження, син - ОСОБА_5 , 2007 року народження.

При обстеженні домоволодіння не встановлено факт проживання у вказаному домоволодінні ОСОБА_2 , 1980 року народження, двоюрідного брата ОСОБА_1 . Також не виявлено його особистих речей. Зі слів господині будинку, ОСОБА_2 не проживає 10 років і не з`являється за вказаною адресою.

Факт непроживання відповідача за місцем реєстрації у будинку АДРЕСА_1 також підтверджується аналогічними актами складеними станом на 01 січня 2017 року, 01 січня 2018 року та 01 березня 2019 року.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, в тому числі із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Одним із способів захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує право (п. 3. ч. 2 ст. 16 ЦК України). Фактичне користування без правових підстав чужою власністю всупереч волі власника є дією, яка порушує право.

З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком припинить таке порушення та у повній мірі відновить правомочності власника щодо житлового будинку.

У вказаному випадку позивачем обрано вірний спосіб захисту свого порушеного права, адже інших альтернативних способів забезпечення реалізації прав власника, аніж позбавлення зареєстрованої особи, відповідача по справі, права користування житловим приміщенням, у цій ситуації не існує. Крім іншого, позивач, як власник житлового будинку, має бажання захистити свої права та права своєї сім`ї саме зняттям відповідача з реєстрації, і позивач має на це право, адже суспільна потреба у захисті власності в цьому випадку є - захист правових цінностей і прав конкретної юридичної особи.

Відповідна правова позиція міститься у постанові ВС від 14.05.2020 у справі №340/429/17.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає доведеним, що відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважних причин більше десяти років, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено 768,40 грн., вказані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 89, 259, 263-265, 268, 272, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , сплачений судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду .

Суддя: Р. В. Піньковський