Справа № 333/575/22
Провадження № 2/333/2076/22
РІШЕННЯ

Іменем України

21 червня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря Іщенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування позову зазначено, що з 05.10.2013 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, спільне життя з відповідачем не склалось з причин відсутності взаєморозуміння. Кожен має різні погляди на життя, сім?ю. Втрачено почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їх інтересам. На теперішній час подружжя проживає окремо. Донька проживає разом із позивачем ОСОБА_1 . Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини несе самостійно. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач працездатна особа, може утримувати свою доньку. Інших дітей у відповідача не має.

У зв`язку з чим позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання позивач не з`явилась.

Відповідач ОСОБА_2 надав заяву відповідно до якої не заперечував проти задоволення позовних вимог. На фіксуванні судового засідання не наполягав.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №980, 05.10.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб. Прізвище після укладання шлюбу « ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ».

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8).

Станом на дату розгляду справи, встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у позивача відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра.

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати позивача прийняти заходи до примирення.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Таким чином, вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як встановлено судом дитина ОСОБА_3 проживає із позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

За таких обставин, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.

Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік установлено у 2022 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні; працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із звернення з відповідним позовом до суду.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

ОСОБА_2 працездатного віку, будь-які обставини, які б свідчили про неможливість відповідачем чи то за станом здоров`я, чи з інших поважних причин не надавати кошти на утримання дитини відповідачем до суду не надано.

Тому з урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині утримання дитини задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи із звернення з відповідним позовом до суду.

Аліменти - це кошти для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України в діючій редакції, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 7, 21, 56, 79, 110, 111, 112, 113, 180-182 Сімейного кодексу України, ст.ст.10-13, 77-80, 141, 142, 200, 206, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05.10.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №980, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 27.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 992 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.06.2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська