Дата документу 31.05.2022 Справа № 333/3786/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/991/22 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Є.У.№ 333/3786/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.

секретар: Рикун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Зазначала, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим місцем постійного проживання якого є житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить її матері. З 2016 року ОСОБА_2 не працює, сім`ю не утримує, притягався до кримінальної відповідальності. У грудні 2016 р. сторони припинили шлюбні та сімейні відносини, та вона разом з сином і шестирічною дочкою від першого шлюбу переїхала проживати в будинок своєї матері. Через скрутне матеріальне становище, задля утримання сім`ї вона змушена була йти працювати, 23.05.2018 виїхала на заробітки до Польщі і працювала там до середини серпня 2018 р. Діти залишились мешкати з її батьками. 13.08.2018 вона повернулась до України. У серпні 2018 р. вона влаштувалась на роботу продавцем в магазин, де працювала понаднормово, тиждень через тиждень. Коли вона була зайнята на роботі повний день щодня протягом тижня, вона привозила сина до відповідача, купляла харчі для сина, давала гроші для дитини на період знаходження сина у батька.
10.12.2018 вона знову виїхала на заробітки до Польщі і працювала там майже до 11.03.2019. Під час роботи за кордоном її дочка мешкала з її батьками, а син ОСОБА_4 переважно зі своїм батьком ОСОБА_2 .
Після повернення до м. Запоріжжя ОСОБА_2 відмовився повернути сина до постійного місця проживання, перешкоджав її зустрічам з сином не тільки в своєму будинку, а і в дитячому садку, морально та словесно впливав на сина з наміром привити дитині погане відношення до матері, виказував їй погрози розправою у разі, якщо вона не відмовиться від сина. З приводу протиправної поведінки ОСОБА_2 вона неодноразово зверталась до органів поліції. За сприяння поліції та інших осіб, у квітні 2019 р. вона змогла забрати сина до себе і син почав жити з нею та зі своєю рідною сестрою ОСОБА_5 , 2010 р.н. Вона влаштувала сина до дитячого садка АДРЕСА_2 , уклала декларацію № 001-М1МТ-А500 з КНП «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 2» для надання первинної медичної допомоги малолітньому ОСОБА_3 , влаштувалась на роботу продавцем в торговому кіоску за місцем свого проживання. Надалі вона вважала, що врегульовані взаємовідносини між нею та ОСОБА_2 щодо виховання, догляду та місця проживання їх малолітнього сина, у зв`язку з чим вона не заперечувала проти зустрічей сина з ОСОБА_2 і дозволяла йому брати сина за місцем свого проживання, де проживає його матір та баба дитини ОСОБА_6 . Проте, 10.06.2019 після чергового знаходження сина у батька останній відмовився повертати їй сина, не дозволяє їй наодинці спілкуватись з дитиною, почав налаштовувати малолітнього сина проти неї, дитина почала сторонитись та зневажати її, навіть боятись.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею та відшкодувати судові витрати.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2021 року позов задоволено.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. та на оплату проведення судово-психічної експертизи у розмірі 12 728,80 грн., разом 14 497,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, відмовити у задоволенні позову. Вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать фактичним обставинам справи. На думку відповідача, суд дав неправильну оцінку його доводам про те, що їх сім`я розпалася з вини позивачки, яка не займалася веденням домашнього господарства, зловживала алкогольними напоями, не приділяла уваги вихованню сина, який останні чотири роки проживає з батьком, не приходила на жодні заходи, які відбувались у дитячому садочку, не відвідувала свята. Суд не взяв до уваги дослідження психолога-психоаналітика Запорізької обласної громадської організації «Взаємодія», за висновком якого у сина сформовано негативне ставлення взаємовідносин у родині, амбівалентні почуття до матері, неготовність до зміни оточення. Він як батько створив усі необхідні умови для виховання, відпочинку, розвитку сина, влаштував його до дитячого садочка. Вважає, що судове рішення не відповідає інтересам дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з`явився, повістку про виклик у судове засідання отримав завчасно, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки 29.04.2022 (т.2, а.с.137), причини неявки суду повідомив. Суд визнав причини неявки відповідача у судове засідання неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, заперечення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Щербини О.Г., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що сторони з 30.01.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8,9).
Шлюб між сторонами не розірваний, проте шлюбні відносини фактично припинилися з грудня 2016 року, з цього часу сторони мешкають окремо: позивач за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12), відповідач за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 18). Дані обставини визнані сторонами по справі в їх заявах по суті спору, і тому враховуючи положення ст. 82 ЦПК України, не потребують доказуванню.
З 2019 р. малолітній ОСОБА_3 мешкає з батьком, що підтверджується Актом обстеження умов проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_3 , складеним Відділом по Комунарському району Служби у справах дітей Запорізької міської ради 16.12.2019 (а.с. 82), згідно з яким у будинку створені необхідні умови для виховання, відпочинку, розвитку. В будинку ще мешкають ОСОБА_6 , 1959 р.н., ОСОБА_7 , 1937 р.н. Дані обставини підтверджуються також медичною документацією по лікуванню дитини (т. 1 а.с.164-165).
Згідно з висновком психолога-психоаналітика Запорізької обласної громадської організації «Взаємодія» І.Куратченко від 18.02.2020 щодо психологічного стану та взаємовідносин в родині, де проживає дитина, психологічної підготовленість при зміні оточення малолітнього ОСОБА_3 , у дитини сформоване негативне ставлення взаємовідносин в родині, амбівалентні почуття матері і в зв`язку з цим неготовність до зміни оточення. З метою захисту прав постраждалої дитини, які мають бути забезпечені з урахуванням найкращих її інтересів, рекомендується забезпечити дитині подальше спостереження у психолога, консультації батьків по формуванню надійної (secure) прив`язаності. У разі невиконання рекомендацій по організації зустрічей, або зміни місця проживання дитини існує значний ризик формування у дитини несприятливих наслідків у вигляді деформації розвитку, формування невротичних комплексів, травми прив`язаності, покинутості, формування позиції жертви чи агресора порушення статево-рольової ідентифікації та засвоєння тендерних ролей, процесів соціалізації, розвитку почуття невпевненості тощо (т. 1 а.с. 94-96).
Допитана в судовому засіданні 27.10.2020 за клопотанням відповідача психолог ОСОБА_8 пояснила, що при спілкування з нею дитина ОСОБА_9 був скований, насторожений, не хотів розмовляти про маму, сказав, що боїться маму. З поведінки та спілкування з дитиною видно, що він залишався в небезпеці або до нього застосовувалось домашнє насилля. Дитина зазначила, що любить маму, але йому комфортніше з татом. Дитину лякають зміни місця її проживання. Психолог вважає, що мама мало відвідує та спілкується з дитиною.
Суд першої інстанції критично поставився до вказаного висновку психолога та визнав його необ`єктивним, оскільки він складений лише на підставі відомостей, повідомлених батьком дитини та за результатами опитування самої дитини, при цьому матір дитини, відносно якої психолог також робив певні висновки, не опитувалася.
Із довідки ДНЗ №219 «Сонячний зайчик» від 20.02.2020 (т. 1 а.с. 98) відомо, що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №219 з вересня 2017 року. Документи для влаштування дитини до ДНЗ подавав батько ОСОБА_10 . Питання щодо влаштування дитини до закладу освіти: спілкування з адміністрацією, оформлення медичної картки дитини, відвідування батьківських зборів вирішували батько дитини та бабуся ОСОБА_6 . За час відвідування закладу мати дитини, ОСОБА_11 , участі у вихованні сина не приймала, не приводила і не забирала дитину із садочка, виховні заходи не відвідувала. Фізичним, розумовим, психологічним розвитком дитини не цікавилася. За час відвідування дитиною ДНЗ з адміністрацією закладу спілкувалася двічі. Перший раз з питання відрахування дитини із садочка у зв`язку з переведенням до іншого. Другий раз, коли батьки одночасно прийшли забирати дитину і між ними стався інцидент, для вирішення якого викликали черговий наряд поліції. ОСОБА_12 у роздягальні групи була неврівноважена: підвищувала голос до крику, виявляла агресію по відношенню до батька дитини. На питання завідувача, чому мати так мало уваги приділяє дитині, ОСОБА_13 відповіла, що вимушена працювати на заробітках, тому що батько дитини не забезпечує родину. ОСОБА_10 підтримує відносини з вихователями групи, прислухається до порад, рекомендацій. Разом з ним дитиною опікується його мати ОСОБА_6 . Відвідування дитиною закладу складає 50-40% щомісяця. Причина відсутності за сімейними обставинами та по хворобі. Дитина доглянута, охайна. Рівень розумового розвитку середній.
Згідно з характеристикою ОСОБА_2 , 1982 р.н., останній з 05.02.2019 і станом на час надання характеристики 16.02.2020 працює майстром по ремонту мобільних телефонів у ПП ОСОБА_14 (т.1 а.с. 98).
Проте, за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України (т. 1 а.с. 165-166) в період з 01.01.2017 по 31.03.2020 відсутні відомості про отримання ОСОБА_2 доходів від ПП ОСОБА_14 , і основними доходами останнього в цей період є соціальні виплати на дитину.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, а відомості, викладені в довідці ПП ОСОБА_14 не відповідають дійсності.
Згідно з характеристикою ОСОБА_2 та з довідкою, наданою квартальним комітетом №69 Комунарського району м. Запоріжжя (т. 1 а.с.99, 100), останній за місцем проживання: АДРЕСА_3 , характеризується позитивно, з дружиною не мешкає з 2016 р., виховує сина ОСОБА_4 5 років, який мешкає з ним. В зловживанні спиртними напоями не помічений, громадський порядок не порушував.
Згідно з довідкою від 10.09.2015, виданою ТВО командира військової частини ПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 був учасником АТО з 10.09.2015,має статус учаснику бойових дій (т. 1 а.с.101, 102).
Із довідки, наданої ГУНП в Запорізькій області, на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2020 про витребування доказів за клопотанням позивача, відомо, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ст. 309 КК України, що пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів, відбував покарання в місцях позбавлення волі; в останнє засуджено 24.02.2017 вироком Новоадарського районного суду Луганської обл.. за ч. 4 ст. 407 КК України (військовий злочин)(т.1, а.с.168-169).
Згідно з довідкою КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 10.02.2020 ОСОБА_2 під наглядом лікаря-психіатра в даній установі не перебуває.
Позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає з нею.
Згідно з Актом обстеження умов проживання за місцем проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , складеного Відділом Шевченківського району Служби у справах дітей Запорізької міської ради 20.11.2019 (т.1, а.с. 58), позивачка мешкає разом зі своїми батьками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , донькою ОСОБА_15 , 2010 р. Малолітній син позивачки ОСОБА_3 зареєстрований за цією адресою, але фактично не мешкає. В будинку в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Для проживання малолітньої ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_4 є окрема ізольована кімната, яка обладнана ліжком, диваном (розкладний), тумбою, телевізором, столом для ігор та занять. В наявності особисті речі ОСОБА_5 та деякі речі ОСОБА_4 , іграшки, засоби особистої гігієни, канцелярські приладдя. Матір`ю створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку для малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
В період з 23.05.2018 по 13.08.2018, а також з 10.12.2018 по 11.03.2019 позивачка виїжджала до Польщі на заробітки, що підтверджується копією її закордонного паспорту та копією тимчасового трудового договору (а.с. 13, 14-15).
Доказів вживання ОСОБА_18 алкогольних напоїв або наркотичних засобів, недостойної поведінки на роботі та у побуті матеріали справи не містять.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції прийшов до висновків про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.
Колегія апеляційного суду погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини (п. 1 ст. 9 Конвенції).

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 2 статті 155 Сімейного кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Положенням ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Тобто місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

При визначенні місця проживання дитини суд встановлює не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дітей встановлює та надає належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Під час розгляду судом спорів щодо місця проживання дитини, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, обов`язковою є участь і органів опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті дослідження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших доказів, що стосуються справи.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За клопотанням сторін, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2021 р. було призначено судово-психологічну експертизу.
Згідно з висновками судового експерта КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради» від 16.09.2021, 23.09.2021, 12.08.2021 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, призначеної вищевказаною ухвалою суду (т. 2 а.с. 33-56), у ході обстеження ОСОБА_2 , 1982 р.н., у сімейному вихованні виявляє викривлення у вигляді прагнення до розширення батьківських почуттів (цей феномен буває у разі домінуючої гіперпротекції, коли подружні стосунки порушені, батько мимо волі бажає, щоб дитина у подальшому стала для нього чимось більшим та замінила нормальні партнерські стосунки), зовнішньо звинувачувальної позиції, у ставленні до дитини може бути нав`язливим. У ході обстеження ОСОБА_1 , 1986 р.н., не виявляє будь-яких індивідуально-психологічних відмінностей, які б негативно впливали на розвиток та виховання дитини. Сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , факт їх окремого мешкання, негативно вплинули на емоційний стан дитини, не сприяє психічному розвитку та перешкоджає ОСОБА_19 відчувати благополуччя. Натомість викликає тривожні думки, напруженість у очікувані та відчуття остраху втратити щось важливе, виникає відчуття безсилля щось змінити «між двох вогнів». Виховна поведінка здійснюваного батьками виховного процесу (кожним окремо) ОСОБА_1 основним типом сімейного виховання є потурання у межах норми, будь-яких індивідуально-психологічних відмінностей, які б негативно впливали на розвиток та виховання дитини не виявлено. ОСОБА_2 діагностика типа сімейного виховання виявляє викривлення у вигляді прагнення до розширення батьківських почуттів РБП (нав`язливість, бажання вирішувати свої проблеми за рахунок дитини) - цей феномен буває у разі домінуючої гіперпротекції, коли подружні стосунки порушені, батько мимо волі бажає, щоб дитина у подальшому стала для нього чимось більшим та замінила нормальні партнерські стосунки ). Наприклад, має образу і пересторогу, щодо жінок, каже: «Я не збираюсь більше одружуватись, бо всі сучасні жінки зараз корисні». Позиція зовнішньо обвинувачувальна, у ставленні до дитини може бути нав`язливим. Враховуючи положення малолітніх (залежність, несамостійність, підкоряємість), яке пов`язано з уявленням про природну вікову психічну та соціальну незрілість, що визначає нездатність повною мірою усвідомлювати складні закони взаємовідносин, незрілість вольових функцій, недостатню сформованість критичних і прогностичних здібностей (здібностей адекватно у повному обсязі у всіх сферах життя прогнозувати наслідки), тому його оцінка ситуації і ставлення (малолітній здатний тільки до формального усвідомлення фактичного характеру ситуації) є залежною від старших оточуючих і може змінюватись під їх впливу. У особистісній сфері амбівалентність ставлення до батька, до мами ставлення позитивне, має складнощі з формуванням ідентифікації «між двох вогнів». Приватно експерту висловлює своє бажання жити з мамою. Згідно «Акту обстеження умов проживання» матір`ю створені належні умови проживання, навчання, відпочинку та розвитку дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Акт обстеження умов проживання» батька стан житла відповідає санітарним нормам, створені належні умови проживання, навчання, відпочинку та розвитку. Батьки мають належні умови проживання та виховання і можуть забезпечити розвиток дитини ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ході психологічного обстеження у батьків не виявлено порушень, які б спричиняли шкоду для дитячої психіки. Всі вищеописані їх особливості у межах соціальної норми. У вихованому процесі батько ОСОБА_2 виявляє викривлення у вигляді РБП (нав`язливість, бажання вирішувати свої проблеми за « рахунок дитини») ознаки домінуючої (контролюючої) гіперпротекції та зовнішньозвинувачувальну позицію. ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявляє поверхневе, відсторонене ставлення до інших членів сім`ї, а саме до бабусі ОСОБА_6 .
У висновку щодо розв`язання спору від 18.11.2021, наданого Районного адміністрацією Запорізької міської ради як органом опіки та піклування, зазначено, що при розгляді документів з`ясовано, що 01.09.2020 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району було розглянуто заяву ОСОБА_1 про встановлення їй порядку побачень з дитиною - ОСОБА_22 , 2015 р.н. За результатами розгляду звернення було прийняте рішення 01.09.2020 № 411р «Про встановлення ОСОБА_1 порядку побачень з дитиною - ОСОБА_22 , 2015 р.н.», яким матері встановлені побачення з малолітнім сином: кожні другу та четверту суботу та неділю з 11.00 год. до 16.00 год. (місце зустрічей за домовленістю), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Побачення з дитиною перші два місці проводити в присутності батька. За повідомленням ОСОБА_1 згадане розпорядження голови районної адміністрації Філіпенко Р.В. належним чином не виконує. Враховуючи досліджені надані сторонами докази, беручи до уваги думку та рекомендації членів комісії з питань захисту прав дитини, батьків, діючи виключно в інтересах дитини з урахуванням його віку, керуючись ст. ст. 19, 141, 160, 161 Сімейного кодексу України, районна адміністрація як орган опіки та піклування визнала за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дитини.

Суд першої інстанції врахував, що всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини. Суд звернув увагу на те, що у матері малолітньої дитини не має бути переваг перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, з огляду на рівність прав обох батьків щодо дитини. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.
Але найкращі інтереси дитини не завжди співпадають з інтересами батька або матері, за винятком і настільки, наскільки вони неминуче мають спільні різноманітні критерії оцінки, пов`язані з індивідуальною особистістю дитини, загальною та конкретною ситуацією.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та інші докази, правильно визначив та якнайкраще в інтересах дитини, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків до дитини, в тому числі особисту прихильність дитини до кожного з них, думку дитини, яка під час проведення психологічного дослідження судовому експерту виявляла бажання проживати з мамою, вік дитини та стан її здоров`я, відомості, що характеризують батьків, погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо доцільності проживання дитини з матір`ю.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані причини розпаду сім`ї сторін, прихильність дитини до батька, висновки психолога-психоаналітика ОСОБА_8 , є неспроможними. Доказів недостойної поведінки ОСОБА_1 у побуті, її негативного впливу на дитину, зловживання спиртними напоями матеріали справи не містять. Висновки психолога-психоаналітика ОСОБА_8 суперечать висновкам судового експерта КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги Запорізької обласної ради. Судом першої інстанції дана правильна оцінка зібраним у справі доказам і оскаржуване рішення відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи є суб`єктивним тлумаченням відповідачем обставин справи та законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність вирішення даного спору між батьками, оскільки, суд першої інстанції врахував перш за все інтереси дитини
Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 02 червня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська