Справа № 395/952/21 Провадження № 2/395/21/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2022 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Володимира Орендовського,

з участю секретаря Людмилі Печоріній,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Новомиргород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинно-технологічна станція Ятрань» про розірвання договору оренди та визнання його недійсним, стягнення несплаченої орендної плати та пені,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області позивач ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинно-технологічна станція Ятрань» про розірвання договору оренди та визнання його недійсним, стягнення несплаченої орендної плати та пені.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 вказала наступне.

За життя між ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» укладено договір оренди землі №231 від 13.11.2006 року щодо земельної ділянки розміром 5,34 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №012900, виданого Новомиргородською РДА. Вказана земельна ділянка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області; орендна плата за договором оренди склала 2 % від нормативної грошової оцінки об`єкта оренди. Вказаний договір оренди землі укладений строком на 10 років з дня державної реєстрації договору та зареєстрований в Новомиргородському відділі КРФ ДП 03.04.2007 за №29.

20.03.2009 року розмір орендної плати було змінено з 2% на 3%. (п. 4.2 Договору). Зміни були викладені в письмовій формі у вигляді додатку №1.

27.08.2014 року вказану земельну ділянку розміром 5,34 га у зв`язку з тим, що вона розділена дорогою загального користування, було поділено на дві земельні ділянки з присвоєнням двох кадастрових номерів. Таким чином, ОСОБА_2 отримала два свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельні ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 площею 2,8899 га та 2,4472 га відповідно, загальною площею 5,3371 га.

В подальшому 10.09.2014 року укладена додаткова угода до договору оренди землі №231 від 13.11.2006 року, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року. Дана додаткова угода зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за №27930825 від 10.10.2014 року та №3293198 від 30.01.2015 року.

Додаткова угода була підписана позивачем як представником за довіреністю від імені ОСОБА_2 . Підписуючи додаткову угоду позивачка, як і її довіритель розраховувала, що орендна плата за вищевказану земельну ділянку в 2014 році буде становити 8 505,31 грн., саме про таку суму вона домовилася з відповідачем. І саме таку суму відповідач сплатив, а позивач отримав за оренду земельної ділянки за 2014 рік. Не дивлячись, що Договір оренди і Додаткова угода до нього були складені від імені попереднього власника ОСОБА_2 , кошти за договір оренди отримувала також ОСОБА_3 як представник ОСОБА_2 .

Підписуючи Додаткову угоду, ОСОБА_3 не бачила умови договору оренди. Відповідач запевнив, що в 2014 році вона отримає 8 505,31 грн., а в подальшому вартість орендної плати буде збільшуватися пропорційно нормативно-грошовій оцінці земельної ділянки. Проте з 2018 року орендар перестав платити оренду. Спочатку зазначав, що немає коштів, а згодом заявив, що в разі, якщо позивачка не продовжить дію договору оренди ще на 10 років, він їй оренду не заплатить. В іншому ж випадку оренда плата буде виплачена у раніше обумовленому обсязі.

В 2014 році на 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (далі - НГО) орендна плата, яка прописана в Додатковій угоді, становила 3 414,41 грн. І це за земельну ділянку розміром 5,35 га. Якщо застосувати таку ж вартість оренди (3%) до земельної ділянки 2 га, як у ОСОБА_4 , то остання мала б отримувати - 1 276,41 грн.

Для визначення вартості гектара земельної ділянки з розрахунку за 1 га поділили вартість орендної плати з розрахунку 3% річних на кількість гектар землі позивача - 3 414,41/5,35. Отримали, що вартість га у разі виплати 3% річних - 638,21 грн. Для визначення орендної плати з розрахунку 3% річних помножуємо вартість одного гектара (638,21) на кількість гектарів ОСОБА_4 отримуємо 1 276,41 грн. (638,21*2).

Той факт, що саме про вищевказаний розмір орендної плати домовлялася позивачка з відповідачем в момент підписання Додаткової угоди свідчать і подальші виплати відповідача в розмірі - 2015 рік - 10 000 грн.; 2016 та 2017 - по 13 000 грн. Відповідач збільшував розмір орендної плати пропорційно НГО. Оскільки НГО зданої в оренду земельної ділянки з 2016 року не змінювалася, то позивачка мала б отримувати по орендну плату у розмірі 13 000 грн. за 2018-2020 роки.

Заборгованість зі сплати орендної плати складає 39 000 грн. (13 000*3), пеня за несвоєчасну виплату орендної плати - 13 169,98 грн., а всього заборгованість складає 52 169,98 грн.

Попередній власник земельних ділянок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 позивач стала власником двох земельних ділянок: земельної ділянки кадастровий номер :03:000:2512, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 2.8899 гектара, нормативна грошова оцінка - 109 160,41 грн.; земельної ділянки кадастровий номер :03:000:2513, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 2.4472 гектара; нормативна грошова оцінка - 91 800,34 грн. Вищевказані земельні ділянки належать позивачці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом р/н 2-111 від 13.08.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом р/н 2-2015 від 13.08.2015 року.

На підставі викладеного позивач просила суд: визнати недійсним пункт 2 додаткової угоди від 10.09.2014 року до договору оренди землі №231, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за №27930825 від 10.10.2014 року та №3293198 від 30.01.2015 року, в частині залишення підпункт 4.2. договору оренди землі №231, укладеного 13.11.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань», зареєстрований в Новомиргородському відділі КРФ ДП 03.04.2007 року за №29 в редакції: «Щорічний розмір орендної плати складає 3 (три) відсотки від грошової оцінки об`єкту оренди, що визначається відповідно до законодавства України»; розірвати договір оренди землі №231, укладений 13.11.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань», зареєстрований в Новомиргородському відділі КРФ ДП 03.04.2007 року за №29 та додаткову угоду до нього від 10.09.2014 року, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за № 27930825 від 10.10.2014 року та №3293198 від 39.01.2015 року; стягнути з ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» заборгованість з орендної плати у розмірі 39 000 грн. та пеню за несвоєчасну виплату орендної плати - 13 169,98 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, при цьому подав відзив на позов.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов необхідно залишити без задоволення, виходячи з таких підстав.

Частинами 1 і 3 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.76 - 83 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та відповідачем ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» укладено договір оренди землі № 231 від 13.11.2006 року, який зареєстрований в Новомиргородському відділі КРФ ДП 03.04.2007 за № 29 (а.с.13-16). Згідно умов договору ОСОБА_2 передала в оренду строком на 10 років ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 5,34 га, що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-КР №012900, виданого Новомиргородською РДА, якарозташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. За користування вказаною земельною ділянкою ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань» зобов`язалось сплачувати орендну плату в розмірі 2% від грошової оцінки орендованої землі. Нормативна грошова оцінка об`єкта оренди на момент укладення договору складала 55 891,00 грн.

20.03.2009 року сторонами вказаного договору оренди землі внесено зміни до п. 4.2 цього договору, зокрема змінено розмір орендної плати з 2% на 3%, що підтверджується Додатком №1 (а.с.17).

10 вересня 2014 року була укладена додаткова угода до згаданого вище договору оренди земельної ділянки, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2023 року. Дана додаткова угода зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за № 7288883 від 07.10.2014 року та № 8557129 від 29.01.2015 року(а.с.19-22).

27.08.2014 року вказану земельну ділянку розміром 5,34 га у зв`язку з тим, що вона розділена дорогою загального користування, було поділено на дві земельні ділянки з присвоєнням двох кадастрових номерів. Таким чином, ОСОБА_2 отримала два свідоцтва про право власності на нерухоме майно на земельні ділянки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 площею 2,8899 га та 2,4472 га відповідно, загальною площею 5,3371 га. Вказані обставини визнаються сторонами і не потребують доказування згідно до ч.1 ст.82 ЦПК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кіровоград у віці 85 років померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 09.01.2015 року Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 73 (а.с.28).

У порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 позивач стала власником двох земельних ділянок: земельної ділянки кадастровий номер :03:000:2512, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 2,8899 гектара, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-111 від 13.08.2015 року (а.с.29-31); земельної ділянки кадастровий номер :03:000:2513, яка розташована на території Канізької сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, площею 2,4472 гектара, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-112 від 13.08.2015 року (а.с.33-35).

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення орендної плати, пені та розірвання договору оренди землі та додаткової угоди до нього, то суд зазначає наступне.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (ст.21 Закону України «Про оренду землі»). Орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати (ст. 22 цього ж Закону).

Згідно з положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» одним з головних прав орендодавця є право на отримання ним орендної плати у встановленому розмірі, формі, у визначений строк та у визначеному місці.

Несплата або неповна чи несвоєчасна сплата орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою являються порушенням договору оренди, за виключенням випадків коли орендодавець доведе відсутність своєї вини. Систематичний характер таких порушень являються підставою для розірвання такого договору на вимогу орендодавця.

За приписами ст. ст. 610, 612, 614 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до вимог ст.651 ЦК України розірвання договору можливо лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може розірвати договір на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Згідно вимог ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України. Істотним слід вважати таке порушення договору, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення мети договору. Метою укладеного позивачем договору оренди є отримання орендної плати за користування землею.

Пред`являючи позов, позивач послався на те, що відповідач не виконав свої зобов`язання, а саме не виплатив орендну плату за 2018-2020 роки, у зв`язку з чим повинен сплатити їй заборгованість по орендній платі та пеню за прострочення зобов`язання.

На думку позивача нормативна грошова оцінка зданої в оренду земельної ділянки з 2016 року не змінювалася, а тому вона мала б отримувати по 13 000 грн. орендної плати за кожний рік у період з 2018 року по 2020 рік. Відповідно до наданого представником позивачки розрахунку заборгованості за період з 2018 року по 2020 рік борг зі сплати орендної плати складає 39 000 грн. (13 000 х 3), загальний розмір пені за несвоєчасну виплату орендної плати складає 13 169,98 грн. (а.с.26-27).

Проте, такі доводи представника позивача є безпідставними, оскільки у період з 2018 року по 2020 рік щорічний розмір орендної плати, з урахуванням змін до договору оренди землі № 231 від 13.11.2006 року, складав 3% від грошової оцінки об`єкту оренди; такий розмір орендної плати визначений за взаємною згодою сторін при укладенні договору оренди землі.

Пунктом 4.3. Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем щорічно після збирання врожаю, але в будь-якому випадку не пізніше 31 грудня поточного року. При цьому, згідно з п. 4.10 Договору орендар має право вносити орендну плату наперед за будь-який термін.

На виконання умов Договору станом на 01.01.2018 року відповідачем сплачено поточну орендну плату та орендну плату наперед за майбутній період, яка становила 25 556,24 грн. (а.с.96), що підтверджується видатковими касовими ордерами № 13 від 17.02.2015 року, № 217 від 10.11.2015 року, № 218 від 10.11.2015 року, № 213 від 21.03.2016 року, № 672 від 19.12.2016 року, № 87 від 31.03.2017 року, № 350 від 15.11.2017 року та відомістю на виплату грошей № 39 від 17.02.2015 року (а.с.87-95).

Як вбачається з таблиці № 2, відповідачем у період з 2018 рік по 2020 рік здійснювалось нарахування грошових коштів. Станом на 01.01.2021 року розмір орендної плати сплаченої за майбутній період (аванс) складав 10 049,98 грн., тобто відсутня систематична несплата орендної плати, оскільки орендна плата була сплачена попередньо, в порядку, передбаченому п. 4.10. Договору (а.с.98).

Норма ст.531 ЦК України встановлює загальне право боржника на дострокове виконання свого зобов`язання. Виключення з цього правила можуть бути прямо встановлені у договорі, акті цивільного законодавства, звичаях ділового обороту або коли реалізація боржником такого права суперечитиме суті зобов`язання.

Договір оренди, зокрема його п. 4.10 не містить імперативного припису, який би встановлював заборону для орендаря сплачувати орендну плату авансом.

Не передбачено такого обмеженні ні в законодавстві, ні в правилах ділового обороту у сфері користування землями приватної власності. Сплата орендної плати до спливу встановленого договором строку, в рахунок майбутніх періодів користування, але в межах строку дії договору, не суперечить змісту зобов`язання орендаря.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ТОВ «МТС Ятрань» зобов`язане сплачувати ОСОБА_1 орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою до 31 грудня року, у якому здійснюється таке користування, або достроково у будь-який час починаючи з часу набрання договором чинності. Несплата орендарем орендної плати до кінця поточного року, у якому він користувався земельною ділянкою, є порушенням умов договору за виключенням випадків, коли орендна плата сплачена авансом у попередні періоди (роки).

Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 у справі № 704/236/17, вказано, що «чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Умови договору оренди землі про сплату орендної плати за майбутні періоди можуть бути погоджені сторонами договору оренди у формі, передбаченій статтею 14 Закону України «Про оренду землі».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня

2019 року у справі № 321/329/17 (провадження № 61-16545св18), від 22 січня 2020 року справа № 387/193/19 провадження № 61-15879св19.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення відповідачем строків виплати орендної плати (строків виконання грошового зобов`язання) за договором оренди землі, то відповідно відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки у виді пені.

Необхідно також зазначити, що представник позивача посилається у позові, в тому числі в його прохальній частині, на необхідність розірвання додаткової угоди до договору оренди землі №231, укладеного 13.11.2006 року, яка була укладена 10 вересня 2014 року та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 27930825 від 10.10.2014 року та №3293198 від 30.01.2015 року, проте суду надані витяги з вказаного реєстру, у яких реєстрація додаткової угоди від 10.09.2014 року відбулася 07.10.2014 року за № 7288883 та 29.01.2015 року за № 8557129 (а.с.19-22), тобто представник позивача посилається на іншу додаткову угоду, яку не надав суду для дослідження, що також свідчить про безпідставність позову.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів порушення відповідачем умов укладеного договору оренди землі та невиконання обов`язків, передбачених ст.ст.24, 25 Закону України «Про оренду землі», а тому вимоги позивача про стягнення орендної плати, пені та як наслідок розірвання договору оренди землі і додаткової угоди до нього є необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним пункту 2 додаткової угоди від 10.09.2014 року, яка зареєстрована в Державному реєстрі речових прав за №27930825 від 10.10.2014 року та №3293198 від 30.01.2015 року, в частині залишення підпункт 4.2. договору оренди землі №231, укладеного 13.11.2006 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Машинно-технологічна станція Ятрань», зареєстрованого в Новомиргородському відділі КРФ ДП 03.04.2007 року за №29 в редакції: «Щорічний розмір орендної плати складає 3 (три) відсотки від грошової оцінки об`єкту оренди, що визначається відповідно до законодавства України», то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ч.ч.1,3 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно пункту 12.1. договору оренди землі №231, укладеного 13.11.2006 року, всі зміни та доповнення до договору дійсні в тому випадку, якщо вони виконані в письмовій формі і підписані особами, уповноваженими сторонами.

Судом, встановлено, що за життя ОСОБА_2 як договір оренди землі №231, укладений 13.11.2006 року, так і додаткові угоди до нього (вцілому або їх окремі положення) не оспорювала, при цьому представник позивача не надав суду належних та допустимих доказів навмисного введення при укладенні спірного договору представником відповідача ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Що стосується посилання позивача на те, що додаткова угода до договору оренди земельної ділянки від 10.09.2014 року була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав вже після смерті ОСОБА_2 - сама по собі не є безумовною підставою для визнання додаткової угоди недійсною.

Більш того, представник позивача посилається у позові, в тому числі в його прохальній частині, на необхідність визнання недійсним пункту 2 додаткової угоди до договору оренди землі №231, укладеного 13.11.2006 року, яка була укладена 10 вересня 2014 року та зареєстрована у реєстрі за № 27930825 від 10.10.2014 року та №3293198 від 30.01.2015 року. Проте, як вже було вказано вище, суду надані витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, у яких реєстрація додаткової угоди від 10.09.2014 року відбулася 07.10.2014 року за № 7288883 та 29.01.2015 року за № 8557129 (а.с.19-22), тобто представник позивача посилається на іншу додаткову угоду, яку не надав суду для дослідження, що також свідчить про безпідставність позову.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову і в цій частині.

Під час судового розгляду даної справи були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Показання вказаних свідків свідчили про те, що позивач ОСОБА_1 не погоджується з розміром орендної плати за користування землею, при цьому свідки не змогли пояснити які умови договору оренди землі №231, укладеного 13.11.2006 року, додаткових угод до нього, та яку орендну плату отримала позивач. У зв`язку з наведеним, суд вважає показання вказаних свідків неналежними та недостовірними доказами.

Враховуючи положення ст.ст. 4 ч.1, 12, 13 ЦПК України, згідно яких кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, дотримуючись принципу змагальності сторін, згідно з яким саме позивач повинен довести, що його права порушені, суд вважає, позивач не довела, що її права як власника земельних ділянок і відповідно орендодавця порушені відповідачем, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати, понесені позивачем, останньому не відшкодовуються та покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Машинно-технологічна станція Ятрань» про розірвання договору оренди та визнання його недійсним, стягнення несплаченої орендної плати та пені - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст рішення виготовлений 20 червня 2022 року.

Суддя Новомиргородського районного суду

Кіровоградської області Володимир Орендовський