Ухвала

08 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 308/7186/19

провадження № 61-1879ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Резванової Інни Дмитрівни, Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Резванової І. Д., Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якому просила суд:

1) визнати право власності за заповітом за нею як спадкоємцем ОСОБА_2 на все належне померлій майно, яке складається із: будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,067 га; земельної ділянки розміром 2,9637 га, згідно з витягом від 08 травня 2018 року

№ НВ-018 з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :10:013:0057; земельної ділянки 0,26 га.; грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадний банк України» згідно з договором № 23417606 від 13 листопада 2015 року укладеним між спадкодавцем ОСОБА_2 та банком, а також все інше майно спадкодавця де б воно не було та з чого б воно не складалося,

і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право;

2) зобов`язати Ужгородську районну державну адміністрацію Закарпатської області провести державну реєстрацію нерухомого майна померлої

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 , а саме: будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по

АДРЕСА_1 та земельної ділянки для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,067 га; земельної ділянки розміром 2,9637 га згідно з витягом від 08 травня

2018 року НВ-018 з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :10:013:0057; земельної ділянки площею 0,26 га.; грошові кошти що знаходяться на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадний банк України» згідно з договором № 23417606

від 13 листопада 2015 року за спадкоємцем ОСОБА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 03 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Резванової І. Д., Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, задоволено частково.

Визнано право власності за заповітом за спадкоємцем ОСОБА_1 на все належне померлій матері позивачки ОСОБА_2 майно, яке складається

з будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на

АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку розміром 0,067 га; земельну ділянку розміром 2,9637 га згідно Витягу

НВ-018 від 08 травня 2018 року з державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер :10:013:0057; земельну ділянку 0,26 га, що розташована на АДРЕСА_1 ; грошові кошти розташовані на депозитному рахунку в ПАТ «Ощадний банк України», згідно з Договором

№ 23417606 від 13 листопада 2015 року спадкодавця ОСОБА_2 з банком,

а також все інше майно спадкодавця де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належало їй на день смерті і на що вона за законом мала право.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , особи, що не була залучена до участі

у справі, задоволено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2020 року скасовано.

У позові ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

24 січня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року (надійшла до суду 01 лютого

2022 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також, у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на день звернення до суду з цим позовом) передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у 2019 році та заявляла одну позовну вимогу немайнового характеру та одну позовну вимогу майнового характеру.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 921,00 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 768,40 грн; 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 9 605,00 грн).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України вбачається, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Оскільки із поданої касаційної скарги та копій судових рішень не вбачається ціни позову станом на день його подання щодо вимог майнового характеру (відсутнє визначення вартості об`єктів нерухомого майна та розміру депозитного рахунку), тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим заявник при сплаті судового збору має підтвердити відповідність такої сплати належними доказами (позовна заява з визначеною ціною позову, майнова оцінка нерухомого майна або інші належні докази).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК

у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код банку отримувача (МФО): 899998, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату в повному обсязі.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць