Єдиний унікальний номер 243/8801/21
Номер провадження 22-ц/804/221/22
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в приміщенні Донецького апеляційного суду у м. Бахмут Донецької області в письмовому провадженні цивільну справу № 243/8801/21 за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, з апеляційною скаргою відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрадонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року (суддя першої інстанції Хаустова Т.А.),-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, яка обґрунтована тим, що відповідачі, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , є абонентами ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та користуються послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачують вартість спожитих послуг, що порушує право позивача на отримання оплати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк.

Між позивачем і відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово - комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з теплопостачання, а відповідачі користувалися даною послугою для задоволення власних потреб та не відмовлялися від неї. Багатоквартирний будинок, де мешкають відповідачі, приєднаний до централізованої мережі з теплопостачання. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуги позивачем від відповідачів не надходило.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачами послуг позивача за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року виникла заборгованість, яка складає 38 902 грн. 85 коп.

На підставі викладеного позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь суму основного боргу в розмірі 38 902 грн. 85 коп., втрати від інфляційних процесів у розмірі 11 860 грн. 92 коп. та три відсотки річних, що складають 3 440 грн. 81 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року позовні вимоги ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення задоволені повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» заборгованість за спожиті послуги з опалення, за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року у розмірі 38 902 грн. 85 коп., витрати від інфляційних процесів в розмірі 11 860 грн. 92 коп., 3 % річних у розмірі 3 440 грн. 81 коп.

Вирішено питання про розподіл витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині не застосування строків позовної давності, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог із застосуванням строків позовної давності до частини позовних вимог за період з жовтня 2018 року по 01 серпня 2021 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року та звернувся до суду у серпні 2021 року після спливу позовної давності до позовних вимог за період з жовтня 2011 року до серпня 2018 року. Звертають увагу, що з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачі вносили платежі у розмірі, який вважали відповідним якості наданих позивачем житлових послуг. Тому, на думку скаржників, висновок суду що внесення саме щомісячних платежів свідчить про визнання ними свого боргу, постановлений з порушенням вимог матеріального права.

Зазначають, що визнають суму заборгованості у розмірі 23 054 грн.20 коп. в межах строку позовної давності. Просять застосувати строк позовної давності до позовних вимог за період з жовтня 2011 року до серпня 2018 року як в частині стягнення боргу так і інфляційних витрат та 3% річних, які нараховуються на суму заборгованості та відмовити в цій частині у задоволенні позовних вимог.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідачів позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго», посилаючись на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу відповідачів без задоволення, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідачів не підлягає задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОКП «Донецьктеплокомуненерго» у повному обсязі. При цьому суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Між позивачем та відповідачами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з опалення, оскільки позивач фактично надавав відповідачам послуги з опалення, а відповідачі користувалися даними послугами для задоволення власних потреб та не відмовлялися від них. У порушення ст.ст. 67, 68 ЖК України відповідачі не здійснювали оплату за надані комунальні послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 38 902 грн. 85 коп. за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року. Оскільки з розрахунку заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що відповідачі частково сплачували послуги з опалення у період з січня 2011 року по липень 2021 року, останній платіж було внесено 15 липня 2021 року на суму 500 грн., що свідчить про визнання відповідачами свого боргу та вказує на переривання перебігу позовної давності, суд дійшов до висновку, що позивач, звертаючись з позовом, не пропустив строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , є абонентами ОКП «Донецьтеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» та мають особовий рахунок № НОМЕР_1 .

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що заборгованість за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року становить 38 902 грн. 85 коп.(а.с. 10).

Визнаючи частково позовні вимоги в межах строку позовної давності, відповідачі в апеляційній скарзі просять застосувати до спірних правовідносин позовну давність за період з жовтня 2011 року по серпень 2018 року, відмовивши у задоволенні цієї частини позовних вимог через пропуск позивачем строку позовної давності, а також відмовивши у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за вказаний період, оскільки суд, на думку скаржників, дійшов помилкового висновку, що оплата 15 липня 2021 року відповідачами послуг з опалення на суму 500 грн. свідчить про визнання ними свого боргу.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними в ній доказами, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 ст. 9 вказаного Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони ними фактично користувалися. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , долученої позивачем до позовної заяви, вбачається, що заборгованість за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року становить 38 902 грн. 85 коп.

Матеріалами справи встановлено, що заборгованість відповідачів перед позивачем за період з 01 жовтня 2011 року по 01 серпня 2021 року становить 38 902 грн. 85 коп.(а.с. 15-18)

Крім того, з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що у впродовж всього спірного періоду відповідачі здійснювали часткові оплати, зокрема і у неопалювальні періоди, коли нарахування позивачем не здійснювалися, а останній платіж було внесено 15 липня 2021 року у сумі 500 грн. (а.с. 9,10).

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів за вказаний період на користь комунального підприємства, суд першої інстанції, дав належну оцінку відповідним розрахункам, які під час розгляду справи відповідачами не спростовано.

В матеріалах справи відсутні данні про те, що за період надання послуги з централізованого опалення ОКП «Донецьктеплокомуненерго» надавало ці послуги неналежної якості. З боку споживачів відповідних актів чи заперечень щодо якості цих послуг до позивача не надходило.

Згідно із ст. 32 вищезазначеного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно із п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

За змістом п. 30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що квартира відповідачів підключена до мережі централізованого постачання, ці послуги у зазначений період їм надавалися і ними споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідачі до позивача не зверталися, факт отримання вказаних послуг ними не оспорювався, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідачі оплату за надані послуги здійснювали не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Щодо посилання відповідачів на подання позовної заяви з порушенням строків позовної давності, то суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До зазначених у ч. 1 ст. 264 ЦК України дій можуть належати не лише дії формального характеру, а й будь-які фактичні дії, що свідчать про визнання зобов`язаною особою боргу (часткове погашення боргу, повне або часткове визнання претензії, прохання про відстрочку виконання, сплата процентів за основним боргом).

Судом установлено, що платежі за житлово-комунальні послуги здійснювалися відповідачами регулярно, що стверджується випискою з особового рахунку, тому строк позовної давності переривається регулярним внесенням платежів.

Останній платіж, який переривав строк позовної давності, було здійснено відповідачами у липні 2021 року, а з позовом до суду позивач звернувся серпні 2021 року, тобто з дотриманням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд правильно визначив період стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з 01 жовтня 2011 року до 01 серпня 2021 року, не застосувавши строк позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Щодо стягнення витрат від інфляційних процесів та трьох процентів річних колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, правильно встановивши, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, стягнув інфляційні витрати та три проценти річних на суму основного боргу, яку відповідачами не сплачено і яку заявлено в межах строку позовної давності.

При цьому судом вірно враховано, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу кредитора і який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що сума боргу визначається з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому вимога відповідачів про застосування строку позовної давності у даній справі до вимог про стягнення витрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних не ґрунтується на законі.

Мотивовані висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, і які були обґрунтовано спростовані. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

З огляду на наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення. Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив їх доводи і заперечення, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідачів підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.

Суддя-доповідач : Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська