Постанова

Іменем України

15 листопада 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9833/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК»

на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області

в складі судді Котлярової І. Ю.

від 14 липня 2022 року

по справі №363/4946/21 Вишгородського районного суду Київської області

за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року позивач - Акціонерне товариство Акціонерне товариство «АКЦЕНТБАНК» (далі - АТ «А-БАНК», Банк) звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 18133 грн 40 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписала Анкету-заяву №б/н від 04.06.2020, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви. Згідної даної Анкети-заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 44,40% річних за користування кредитом.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктом 2.1.1.1.3 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 24.10.2021 складала загальну суму 18 133,40 грн, з яких: 14 559,55 грн - заборгованість за кредитом; 3 573,85 грн - заборгованість по відсоткам.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 559,55 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, з огляду на доданий до позову паспорт споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В даному паспорті споживчого кредиту відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, загальну вартість кредиту. В паспорті споживчого кредиту сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків, але судом не зазначено в рішенні підстави відхилення даного доказу.

Вказав, що суд, посилаючись на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, не звернув уваги, що такий висновок зроблений за наявності інших встановлених судом обставин, зокрема коли тарифи банку не було підписано боржником. У даній справі до матеріалів додано паспорт споживчого кредиту, яким визначено всі істотні умови договору.

Вважав, що судом проігноровано факт погодження з відповідачем умов кредитування щодо сплати відсотків, внаслідок чого безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків, ухваливши в цій частині нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі. В іншій частині просив залишити рішення суду без змін.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 04 червня 2020 року ОСОБА_1 користувалася банківськими послугами, які надавалися на підставі Анкети-заяви №б/н від 04.06.2020.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ «А-БАНК», станом на 24.10.2021 складала загальну суму 18 133,40 грн, з яких: 14 559,55 грн - заборгованість за кредитом; 3 573,85 грн - заборгованість по відсоткам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог в цій частині не надав доказів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані, а також ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Долучені до позовної заяви Тарифи по картці «Зелена», також не доводить факт погодження між сторонами істотних умов, зокрема щодо розміру відсотків, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача (а.с. 15-16).

Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 04.06.2020, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останньої щодо сплати відсотків, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, який судом і враховано при ухваленні оскаржуваного рішення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом паспорта споживчого кредиту, який на думку позивача, містить істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків. Однак такі доводи не є підставою для скасування судового рішення, з огляду на наступне.

Дійсно, в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», підписана відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою від 04.06.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо сплати відсотків.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач користувався кредитними коштами, не доводять факту погодження розміру відсотків, а відтак і наявності заборгованості за відсотками.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків.

Доводи апеляційної скарги, що паспорт споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування та їх погодження, що підтверджено практикою Верховного Суду у справі №284/157/20 від 02.12.2020 не приймаються до уваги судової колегії.

Зокрема, що стосується правового висновку Верховного Суду в постанові від 02.12.2020 по справі №284/157/20, слід зазначити, що даний правовий висновок не може бути взятий до уваги суду, оскільки у цій справі, касаційний суд, встановивши неповне з`ясування судами обставин справи, направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Більше того, постановою Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 відступлено від висновків викладених у ряді постанов Верховного Суду, зокрема і висновків постанови у справі №284/157/20, на яку посилається скаржник.

Колегія суддів не може прийняти додані Банком до апеляційної скарги нові докази, а саме: банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 , оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та про них позивач не заявляв.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач не мав можливості подати, долучені до апеляційної скарги нові докази, до суду першої інстанції і позивач не надав докази на підтвердження таких обставин.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, вимога про стягнення відсотків підлягає задоволенню лише у разі її доведення.

Позивач помилково вважає, що позов підлягає задоволенню за відсутності заперечень відповідача, оскільки за приписами процесуальних норм права позов підлягає задоволенню без дослідження доказів лише у разі визнання відповідачем позову і то за умови, що таке визнання не буде суперечити закону або порушувати прав, свобод чи інтересів інших осіб (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення суду в цій частині.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТБАНК» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 14 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець