ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/825/21
провадження № 2/753/841/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді: Сирбул О.Ф. ,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_3 ) про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.02.2003 позивач уклав Договір про сумісну діяльність у сфері будівництва (далі - Договір про сумісну діяльність) на належній йому на праві власності земельній ділянці об`єкту будівництва спільно з відповідачем. Відповідно до умов цього договору, позивач надав для спільного будівництва земельну ділянку відповідачу, а відповідач зобов`язалась здійснити будівництво цього об`єкту повністю за свій рахунок.

В результаті виконання умов зазначеного договору (по завершенні будівництва і введення об`єкту в експлуатацію) позивач і відповідач повинні були отримати побудований об`єкт будівництва у спільну власність із визначанням наступних часток у цьому об`єкті: позивач - отримає у особисту приватну власність 10 відсотків побудованого об`єкту, а відповідач - 90 відсотків.

Враховуючи вищевикладене, позивачем було повністю погоджено дії відповідача щодо будівництва об`єкту нерухомого майна відповідно до Договору про сумісну діяльність.

01 червня 2020 року відповідач повідомила позивача, про те, що вона виконала всі умови Договору про сумісну діяльність, та об`єкт будівництва вже повністю збудований і може вважатися будинком, готовий до введення в експлуатацію та для експлуатації, і запропонувала оцінити побудований об`єкт, провести його технічну інвентаризацію та оформити на нього право спільної власності позивача і відповідача.Однак, на сьогоднішній день, цей об`єкт будівництва є недобудованим. Позивач вважає, що внаслідок зазначених порушень недобудований об`єкт не може бути завершено і введено в експлуатацію. Зазначене свідчить про те, що на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві особистої приватної власності, відповідач здійснив та здійснює погоджене з позивачем (самочинне) будівництво, тобто, будівництво з істотним порушенням будівельних норм та правил, що порушує як права інших осіб, так і права позивача, який, зокрема, позбавлений можливості використати належну йому земельну ділянку для реалізації будівництва з дотримання встановлених норм і вимог, позбавлений можливості отримати у власність належний об`єкт будівництва. Відповідач відмовляється виконувати вищевказані вимоги позивача, оскільки вважає, що виконала умови Договору про сумісну діяльність належним чином, і, на її думку, недобудований об`єкт побудований вже повністю і з дотриманням норм та готовий до введення в експлуатацію і для експлуатації, і тому відповідач відмовляється його перебудовувати у відповідності до вказаних позивачем норм.

Таким чином, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом, задля захисту права власності позивача на земельну ділянку, шляхом зобов`язання відповідача здійснити перебудову недобудованого об`єкту, який будується на цій земельній ділянці.

Ухвалою суду від 21.01.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 03.06.2021 у задоволені клопотання про залученя до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Ухвалою суду від 03.06.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

Ухвалою суду від 03.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 04.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи відзив відповідача.

Ухвалою суду від 04.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи відповідь на відзив позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

У судове засідання відповідач не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, від неї до суду надійшов відзив, згідно якого відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що дійсно між нею та позивачем було укдадено договір про сумісну діяльність. Наприкінці 2020 року відповідачем повідомлено ОСОБА_2 про завершення будівельних робіт, у результаті яких об`єкт будівництва було побудовано лише частину коробки будинку без підведення електроенергії, водопостачання і каналізації, а також без жодного внутрішнього облаштування. Завершити будівництво будинку невдалось внаслідок певних економічних обставин. Відповідач вказує на те, що дійсно об`єкт будівництва частково не відповідає будівельним нормам, проте вони не є критичними і не перешкоджають подальшому будівництву та в загальному відповідають дозвільним документам.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому він вказував на фактичне визнання відповідачем позову.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що в позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_2 з 26.02.2003 на праві власності належить земельна ділянка № НОМЕР_1 (площа 0,0588 га, кадастровий номер: :90:939:0029), за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором дарування земельної ділянки від 26.02.2003.

27 лютого 2003 року між ОСОБА_2 («Сторона-1») та ОСОБА_3 («Сторона-2») укладено Договір про сумісну діяльність у сфері будівництва на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 об`єкту будівництва спільно з відповідачем.

Згідно умов договору сторони дійшли згоди про здійснення спільної та сумісної діяльності з метою проектування, будівництва, прийняття в експлуатацію і отримання в спільну часткову власність сторін двоповерхового садового будинку (загальною площею не менше 250 метрів квадратних), господарських будівель та споруд (далі - Будинок) на земельній ділянці загальною площею 0,0588 гектара (у АДРЕСА_2 ), яка належить ОСОБА_2 на праві особистої та приватної власності на підставі договору дарування земельної ділянки від 26 лютого 2003 року, зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О. М. за № 1338 (далі - Земельна ділянка) (п.1.1 умов Договору).

Для досягнення мети, вказаної у цьому Договорі, Сторона-1 здійснює такі дії: - надає Стороні-2 доступ до Земельної ділянки, з метою її використання відповідно до умов Договору; - здійснює за власний особистий рахунок всі необхідні реєстраційні дії, отримує всі необхідні дозволи та подає всі необхідні документи і повідомлення до державних органів і органів місцевого самоврядування стосовно проектування, будівництва, надання комунальних послуг, прийняття в експлуатацію і отримання в спільну часткову власність Сторін Будинку (п.2.1 умов Договору).

Крім вказаного у попередньому пункті, Сторона-1 надає Стороні-2 такі права: - використовувати Земельну ділянку для цілей даного Договору; - самостійно обирати підрядчика та/або забудовника для проектування, будівництва, прийняття в експлуатацію і отримання в спільну часткову власність Сторін Будинку; - самостійно та на власний розсуд укладати договори з підприємствами та організаціями, що забезпечують надання комунальних послуг, з підрядчиками та/або забудовниками для проектування, будівництва, надання комунальних послуг, прийняття в експлуатацію і отримання в спільну часткову власність Сторін Будинку; - за власний рахунок і на власний ризик здійснювати проектування, будівництво і прийняття в експлуатацію Будинку; - залучати третіх осіб для досягнення мети Договору. (п. 2.2 умов Договору).

У відповідності до п. 8.1 умов Договору, після прийняття Будинку в експлуатацію право власності на нього розподіляється наступним чином: - Сторона-1 (позивач) є власником 10% Будинку; - Сторона-2 (відповідач) є власником 90% Будинку.

Сторона-2 за цим Договором зобов`язується, після підписання Договору отримання Стороною-1 всіх необхідних дозволів та подання всіх необхідних документів повідомлень до державних органів і органів місцевого самоврядування стосовно проектування і будівництва Будинку, здійснити наступні дії: - вжити заходів щодо укладення від свого імені і за свій рахунок підрядних договорі проектними і будівельними організаціями; - приступити до будівництва Будинку на Земельній ділянці відповідно до проектні документації і умов дозвільних документів: - здійснювати будівництво Будинку; - забезпечити повне фінансування будівництва Будинку за рахунок власних особистих коштів; -завершити будівництво Будинку не пізніше 10 років з моменту отримання необхідної дозвільної документації від Сторони-1; - забезпечити прийняття Будинку в експлуатацію відповідно до вимог чинного і законодавства.

При цьому, згідно умов договору грошові та майнові внески Сторін, а також майно, створене або придбане Сторонами в результаті спільної діяльності, складає їх спільну часткову власність, що розподіляються між Сторонами протягом 1 року після прийняття Будинку в експлуатацію, шляхом складання відповідного акту-прийому передачі (7.1. умов Договору).

Згідно будівельного паспорта на будівництво садового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_2 , та схеми забудови встановлено вимоги до будівництва об`єкта.

Правове регулювання відносин, що виникають під час сумісної діяльності, передбачено в основному у статтях 1130-1143 ЦК України.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

За договором про сумісну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить закону.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно із ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

З пояснень сторін встановлено, що 01 червня 2020 року відповідач повідомила позивача, про те, що вона вже виконала всі умови Договору про сумісну діяльність, а також про те, що об`єкт будівництва вже повністю збудований і може вважатися Будинком, готовий до введення в експлуатацію та для експлуатації, і запропонувала оцінити побудований об`єкт, провести його технічну інвентаризацію та оформити на нього право спільної власності позивача і відповідача.

Так позивач звертаючись до суду з вказаним позовом вказує на те, що йому стало відомо про те, що вказаний недобудований об`єкт неможливо добудувати та ввести в експлуатацію, оскільки при будівництві були порушені відповідні будівельні норми, про що відповідач не повідомила позивача.

На замовлення позивача, експертом-інженером було проведено технічний огляд та інвентаризацію зазначеного недобудованого об`єкту на земельній ділянці, який розпочала створювати відповідач.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на висновок інженера технічної інвентаризації про показники об`єкта будівництва від 03 серпня 2020 року, яким встановлено те, що при будівництві цього об`єкту, було допущено істотні порушення вимог Проекту, Будівельного паспорту, Схеми забудови, ДБН 360-92**, та інших вимог законодавства України.

Відповідно до ст.ст. 202, 204 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом об`єктивно встановлено, що між сторонами у справі виникли договірні правовідносини, та на підставі укладеного договору про спільну діяльність виникли зобов`язання, за якими відповідач зобов`язалась здійснювати будівництво за власний рахунок на земельній ділянці позивача, а позивачем повністю погоджено дії відповідача щодо будівництва об`єкту нерухомості. Сторонами погоджено розподіл права власності на будинок, після введення його в експлуатацію.

Крім того, саме на відповідача при укладанні було покладено обов`язок забезпечити прийняття будинку в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно із ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позивач просить зобов`язати відповідача усунутиперешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача здійснити перебудову недобудованого об`єкту, який будується на цій земельній ділянці, вказуючи на те, що недобудований об`єкт є самочинним будівництвом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, як видно з матеріалів справи, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт невиконання договору про сумісну діяльність відповідачем.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 386 Цивільного кодексу України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано, якими саме діями відповідача, позивачу чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, оскільки об`єкт будівництва належить з визначеною часткою відповідачу також, згідно погоджених умов укладеного між сторонами договору. Поміж того, позивач укладаючи договір добровільно надав належну йому земельну ділянку з метою використання задля зведення будинку та отримання його у спільну часткову власність.

Жодних претензій як з приводу неналежного будівництва до відповідача ОСОБА_2 не заявлялось.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Для покладення на відповідача в судовому порядку зобов`язання вчинити певну дію позивач повинен довести суду: - наявність у відповідача обов`язку вчинити ту дію, про вчинення якої просить позивач; - неправомірну відмову відповідача її вчинити; - порушення прав позивача відповідачем; - можливість захистити порушене право саме у спосіб, про який просить позивач.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на свій розсуд.

Згідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актах цивільного законодавства.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Обраний спосіб захисту має бути пропорційним порушеному (оспорюваному) праву.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 10.02.2012 у справі № 6-110цс12.

Вказане відповідає пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод та ст.124 Конституції України.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Законодавець зазначає, що перелік способів захисту не є вичерпним, адже суд може захистити цивільне право та інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Слід зауважити, що загальним правилом діє принцип свободи волевиявлення сторін договору та вибору контрагентів.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку про невідповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права з огляду на договірні правовідносини, які склались між сторонами. Наведені позивачем в обґрунтування позову та норми закону на які позивач посилався в обгрунтування позову не передбачають примусу відповідача до здійснення перебудови об`єкту нерухомості, оскільки вказані дії призведуть до зміни умов договору. Разом з тим, позивач не позбавлений права звернення до суду на захист свого права, однак у той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

За таких обставин, ураховуючи обраний спосіб захисту цивільного права та інтересів позивача, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, тому і не підлягають задоволенню вимога про стягнення з відповідача судових витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-80, 133, 141, 200, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: