Номер провадження: 22-ц/813/535/22
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС»,

третя особа приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна,

третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2021 року у складі судді Салтан Л.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», за участю третіх осіб: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом: зупинення виконавчого провадження ВП №66044970 та заборони стягнення по зазначеному провадженню на підставі виконавчого напису нотаріуса від 1 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. в розмірі 13 106,00 грн з позивача на користь відповідача; встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису нотаріуса №68833 від 1 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. в розмірі 13 106,00 грн з позивача на користь відповідача.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт не визнає заборгованість, вказану у виконавчому написі, так як не укладала ніяких нотаріально посвідчених або інших кредитних договорів ані з ТОВ «СС ЛОУН», ані з ТОВ "ФІНФОРС, ані з ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ОНЛАЙН ФІНАНС" та не має перед вищевказаними фінансовими установами жодних фінансових зобов`язань чи якихось інших правовідносин з ними. Розгляд заяви про забезпечення позову у справі проводився без виклику та присутності позивача. Позивачем оскаржується виконавчий напис нотаріуса №68833 у судовому порядку, що підтверджує той факт, що між позивачем та відповідачем існує спір, який потребує правової оцінки, а саме, ретельного, всебічного та об`єктивного судового розгляду.Неможливість виконання рішення суду полягає в тому, що якщо до кінця розгляду даної справи виконавчий напис вже буде виконано, то ухвалене рішення суду вже не зможе захистити права позивача. Повернути стягнуті грошові кошти в межах одного судового провадження та без додаткових зусиль чи витрат буде неможливо.

17.01.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Інші учасники в судове засідання 18.01.2022 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 26.01.2022.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що заява не містить обґрунтування, як саме незастосування забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, заявником не наведено обґрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову не відповідає з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та заявлений позивачем захід забезпечення позову є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову (зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку) підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа, оскільки саме по собі оскарження виконавчого документа свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову.

Крім того, в даній справі підлягає застосуванню така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Верховний Суд сформував усталену судову практику про те, що у випадку оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову (постанови від 16.08.2018 у справі N 910/1040/18; від 25.02.2019 у справах N 924/789/18, N 924/790/18; від 11.10.2019 у справах N 910/4762/19; від 21.02.2020 у справі N 910/9498/19; від 17.09.2020 у справі N 910/72/20; від 30.09.2020 у справі N910/19113/29; від 30.11.2020 у справі N 910/217/20; від 17.12.2020 у справі N 910/11857/20).

Тобто предметом спору між сторонами у даній справі є дотримання чи порушення приватним нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису і як наслідок визнання його таким, що не підлягає виконанню. Суди в таких спорах встановлюють чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З виділених матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №68833 від 01 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. щодо звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 13 106,00 грн.

Вбачається, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий напис N68833 від 01.04.2021, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. щодо звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в розмірі 13 106,00 грн.

На підставі виконавчого напису N68833 від 01.04.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком М.Б., 08.07.2021 відкрито виконавче провадження ВП №66044970 та розпочато виконавчі дії.

03.08.2021 на підставі виконавчого напису N68833 від 01.04.2021, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком М.Б. в межах виконавчого провадження №66044970 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що приватним виконавцем Шуляченком М.Б. відкрито виконавче провадження за оспорюваним виконавчим написом, в рамках якого здійснюються виконавчі дії, щодо звернення стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 , необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, що свідчить про наявність підстав вважати, що існує ризик подальшого стягнення належних позивачу грошових коштів (зокрема із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника), що може унеможливити виконання рішення у даній справі, що в силу положень ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову у дані справі.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову та характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, шляхом зупинення стягнення за вказаним виконавчим написом на підставі п. 6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, оскільки вказані види забезпечення позову пов`язані з розглядом даної справи і виконанням можливого рішення за результатами її розгляду, є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі N 910/1040/18 колегія суддів дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, яким звернено стягнення на майно, та встановлення заборони на здійснення будь-яких дій відносно виконання такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову і не дотримався положень ст.ст. 149, 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали.

За наведених вище обставин, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 та забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису з вищевказаних підстав. При цьому встановлення заборони на здійснення дій щодо виконання виконавчого напису нотаріуса не передбачено законом як спосіб забезпечення, тому задоволенню не підлягає, задоволенням вимоги про зупинення стягнення вичерпується питання захисту прав особи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 01 квітня 2021 року N68833, вчиненого Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» заборгованості в розмірі 13 106 грн.

В решті заяви відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 26.01.2022.

Головуючий:

Судді: