№ 207/4404/18
№ 6/207/25/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді: Бистрової Л.О.

при секретарі: Пономаренко В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 29 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 212250,00 (двісті дванадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень.

З моменту винесення рішення суду ОСОБА_2 в добровільному порядку рішення суду не виконала.

В листопаді 2021 року він звернувся до Південного ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 212250,00 грн. на підставі виконавчого напису виданого Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська по справі № 207/4404/18.

19 листопада 2021 року Південним ВДВС було відкрито виконавче провадження та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження № 67598248 йому стало відомо, що ОСОБА_2 наразі отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 6000 грн. та має у власності 2 квартири за адресою АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 . Більше того з ОСОБА_2 ще по чотирьом виконавчим провадженням № 57669979, №58140354, №65011255, №65313915 стягуються кошти. Оскільки ОСОБА_2 не має достатніх коштів на виконання рішення суду та мінімальні доходи є обставинами, що істотно ускладнюють виконання рішення та роблять його неможливим. Тому він вимушений звернутися до суду з даною заявою.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заявлені вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення.

Представник заінтересованої особи Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечував щодо задоволення заявлених вимог.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 березня 2019 року було задоволено цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргув сумі 212250,00 грн. та 2122,50 грн. судового збору та було видано виконавчі листи.

19 листопада 2021 року Південним відділом державної виконавчої служби у місті кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було відкрито виконавче провадження №67598248 про примусове виконання щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 212250,00 грн. та судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 2122,50 грн..

Відповідно відомості №64636 від 10.12.2021 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_2 за період з 2 кварталу 2021 року по 3 евартал 2021 року отримувала доход в розмірі 6000,00 грн. на місяць.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №291524605 від 21.12.2021 року, квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_2 на праві свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер №2-2418, виданого 02.11.2021 року Другою Кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області.

Відповідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 18.12.2021 року, відносно ОСОБА_2 було відкрито декілька виконавчих проваджень щодо стягнення коштів, а саме: №57669979, №65011255, №65313915.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

За ч.3 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб та порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що обраний позивачем.

Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

При цьому суд не може змінити зміст рішення або його суть.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 червня 2019 року у справі № 350/426/16-ц, та Верховний Суд України в постановах від 25 листопада 2015 року (справа № 6-1829цс15) та від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2427цс15).

Пунктом 9 узагальнення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах» (постанова від 25 вересня 2015 року № 8) вказано, що законодавець, надаючи можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, безпосереднього визначення згаданих правових категорій не наводить, у зв`язку з чим вони залишаються поняттями оціночними.

Зміна способу та порядку виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення. Судом вживаються нові заходи для реалізації рішення суду в разі неможливості його виконання у порядку і спосіб, що встановлені раніше.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зокрема, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання суд повинен з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення.

Під час розгляду заяв про встановлення або зміну способу й порядку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як зміну способу і порядку виконання судового рішення розуміють застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про зміну способу виконання судового рішення підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 2, 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 435 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29 березня 2019 року по цивільній справі № 207/4404/18 про стягнення з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором позики у розмірі 212250,00грн. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2122,50 грн.

Встановити наступний спосіб виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, а саме: звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_4 , що належить боржнику ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) шляхом визнання права власності за стягувачем ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ). Інші положення рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.03.2019 року по справі № 207/4404/18 залишити без змін.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Бистрова Л.О.