Справа № 459/3442/21
Провадження № 2/459/1102/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2022 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельникович М. В.

з участю секретаря Горощук А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи

У С Т А Н О В И В:

29.04.2021 позивач, яка також діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на їхню користь: 39 000,00 грн. (по 13 000 грн. на користь кожного з них) страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_1 , а також по 97 500,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Окрім цього, просила стягнути із відповідача 30 000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх позовних вимог послалася на те, що 20.03.2021 приблизно о 20:10 год. в районі 129 км + 100 м автодороги «Ковель-Жовква», що проходить через с. Сілець Червоноградського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 SPORT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. За фактом ДТП ГУНП у Львівській області було внесено відомості до ЄРДР за № 0000240 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке постановою від 27.04.2021 було закрито у зв`язку із відсутністю у діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, батькові загиблого ОСОБА_5 , матері загиблого ОСОБА_6 , дружині загиблого ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було завдано шкоди у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 SPORT», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/35930. На виконання вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачі повідомили відповідача про настання страхового випадку та звернувся із заявами на виплату страхового відшкодування. Однак, відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю вини водія забезпеченого транспортного засобу у ДТП. Позивачі вважають, що рішення відповідача є невмотивованим, оскільки суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України. Відтак, посилаючись на вказані обставини, просять позов задовольнити.

02.11.2021 у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.11.2021, яке було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача на 23.12.2021, а в подальшому на 01.02.2022.

01.02.2022 розгляд справи не відбувся, оскільки вона була знята з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на амбулаторному лікуванні. Наступне судове засідання було призначено на 25.02.2022.

11.02.2022 представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача підтвердив що на момент ДТП 20.03.2021 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «MITSUBISHI», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК АСКО ДС». Вказав, що постановою слідчого кримінальне провадження №0000240 від 21.03.2021р. закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення. У даній постанові зазначено, що досудовим слідством не встановлено порушень вимог Правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, які б перебували безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а отже і ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Звернув увагу, що у висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-21/6473-ІТ вказано, що причиною настання даної ДТП став факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на такій відстані, на якій його водій ОСОБА_4 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Також преставник відповідача зазначив, що жодних доказів того, що ДТП 20.03.2021 року сталося з вини водія ОСОБА_4 , позивачами суду не надано, а недоведеність вини водія забезпеченого автомобіля, як обов`язкового елементу для повного складу цивільного правопорушення, унеможливлює визнання ДТП страховим випадком та виплату страхового відшкодування. Тому просив у позові відмовити.

25.02.2022 розгляд справи не відбувся у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Наступне судове засідання було призначено на 12.04.2022, де підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду на 20.05.2022. 20.05.2022 в судовому засіданні заслухано пояснення представника позивача та оголошено перерву до 01.06.2022.

01.06.2022 сторони в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача подав заяву про слухання справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду аналогічну заяву.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що із витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 21.03.2021 видно, що по факту вищевказаних подій було зареєстровано кримінальне провадження за № 0000240 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а. с. 13).

Із постанови про закриття кримінального провадження від 27.04.2021 та із пояснень сторін судом встановлено, що 20.03.2021 приблизно о 20:10 год. в районі 129 км. + 100 м. автодороги «Ковель-Жовква», що проходить через с. Сілець Червоноградського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 SPORT», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, які призвели до його смерті (а. с. 14).

Серед іншого у даній постанові зазначено, що згідно із висновком автотехнічної експертизи № СЕ-19/114-21/6473-ІТ причиною настання даної ДТП став факт виходу пішохода на смугу руху автомобіля MITSUBISHI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на такій відстані, на якій його водій ОСОБА_4 вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху (а. с. 14-16).

Також відповідно до даної постанови про закриття кримінального провадження від 27.04.2021 кримінальне провадження внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000240 від 21.03.2021 закрито у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а. с. 14-16).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.03.2021, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 18).

Із лікарського свідоцтва про смерть №35 від 23.03.2021 видно, що причиною смерті ОСОБА_1 є травмування, отримані при зіткненні з автомобілем на автодорозі сполучення Р-15 в с. Сілець Червоноградського району Львівської області 20.03.2022 (а. с. 19 -20).

Відповідно до полісу №АР35930 (чинного станом на дату ДТП 20.03.2021), копія якого міститься в матеріалах справи, цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «MITSUBISHI OUTLANDER 2.0 SPORT», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Півнівний» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 36).

Як вбачається із повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку, 24.03.2021 ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «СК «АСКО ДС» із повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 37). Цей факт підтверджується також листом від 24.06.2021, який міститься в матеріалах справи (а. с. 38).

Згідно довідки виконавчого комітету Великомостівської міської ради Сокальського району Львівської області №1005 від 22.04.2021 ОСОБА_7 до дня смерті був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21).

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 24).

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , 14.02.2014 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (а. с. 25).

Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_5 (а. с. 26) та серії НОМЕР_6 (а. с. 27).

Із довідки про доходи від 12.08.2021, виданої Сокальським об`єднаним управлінням ПФУ у Львівській області судом встановлено, що позивач ОСОБА_10 отримує пенсію по втраті годувальника (а. с. 23).

Також судом було встановлено, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області стягнуто з ПрАТ «СК «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» на користь батьків загиблого ОСОБА_7 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 13 000,00 страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю сина. Вказане рішення було переглянуто в апеляційному порядку та залишено без змін (а. с. 153 - 159).

Як вбачається із матеріалів справи позивачі звернулися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди, встановленої п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на користь ОСОБА_7 та дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також 216 000, 00 грн. відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника.

Проте, ПрАТ «СК АСКО ДС» листом №1235 від 11.08.2021 було повідомлено про відсутність законних підстав для відшкодування шкоди, пов`язаної із загибеллю пішохода у ДТП у зв`язку із відсутністю вини водія забезпеченого транспортного засобу як обов`язкового елементу для повного складу цивільного правопорушення, а тому дорожньо-транспортна пригода не може бути визнана страховим випадком, що унеможливлює виплату страхового відшкодування (а. с. 45).

Як вбачається із матеріалів справи дана відмова була оскаржена позивачами до НБУ та Моторно (транспортного) страхового бюро України (а. с. 46-53). Зокрема, Національний Банку України у своєму листі від 29.09.2021 про розгляд скарги, зазначив, що в діях страховика вбачається порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а також те, що рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування є невмотивованим. Окрім цього, роз`яснено позивачу його право оскаржити такі дії страхової компанії в судовому порядку (а. с. 40 - 44).

Не погоджуючись із відмовою відповідача виплачувати страхове відшкодування, позивачі звернулися до суду за захистом своїх порушених прав.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 1167 ЦК України).

У відповідності до ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається із п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Віповідно до ст. 22 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01.07.2004 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п. 23.1 ст.23 вищезазначеного Закону України №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до пункту 27.1 статті 27 Закону України №1961-IV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 вищевказаного Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з ст. 35 вищевказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ч. 36.1 ст. 36 цього Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 20.03.2021 та що призвела до смерті ОСОБА_7 , позивачі беззаперечно зазнали моральні страждання, що є підставою для стягнення моральної шкоди. Така шкода була завдана у результаті експлуатації джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу, цивільно - правова відповідальність якого була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Оцінюючи розмір завданої їм шкоди, позивачі визначили такий в сумі 13000,00 грн на кожну особу, що разом становить 36000,00 грн (13000 х 3 = 36000,00).

Враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності, виваженості та справедливості, а також те, що позивачі втратили близьку їм людину, який був батьком та чоловіком позивачів, понесли страждання внаслідок втрати близької їм людини, що спричинило негативні зміни у їхньому житті, суд вважає, що позивачам слід присудити відшкодування моральної шкоди у заявленому розмірі.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачі мають право на страхове відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька, а тому позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а відтак, в користь позивачів ОСОБА_7 та її двох малолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_11 слід стягнути з відповідача страхове відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_7 в сумі 39 000,00 грн, по 13 000 грн на кожну особу.

Окрім цього, позивачка, яка також діє від імені дітей, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування на користь її дітей у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 216 000,00 грн, по 108 000 грн на кожну дитину.

Щодо даної позовної вимоги суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також; дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті

Отже, до осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, закон відносить, зокрема, непрацездатних осіб, які були на утриманні; непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання,

З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що малолітні діти, які перебували на утриманні загиблого, оскільки не досягли вісімнадцяти років, підпадають під дію пункту 1 частини 1 статті 1200 ЦК України.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ІДК та розділом III Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000,00 гри.

Отже, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування, пов`язаного із втратою двома малолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_11 годувальника становить 216 000,00 грн (6000 *36=216 000), тобто по 108 000,00 грн на кожну дитину.

У зв`язку із тим, що загальна сума гарантованого страхового відшкодування (з урахуванням страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи) перевищує встановлений договором ліміт, позивачка здійснила пропорційний перерахунок страхового відшкодування відносно всіх осіб, які звернулися за такою виплатою. Відтак, позивачка оцінила шкоду, завдану у зв`язку із втратою годувальника у розмірі по 97 500,00 грн на кожну дитину.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги і в цій частині підлягають до задоволення, а тому на користь позивача ОСОБА_7 , яка діє в інтересах двох малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , слід стягнути з відповідача страхове відшкодування по втраті годувальника в розмір 195 000,00 грн, по 97 500,00 грн. на кожну дитину.

Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача посилався на те, що за відсутності вини водія забезпеченого автомобіля, як обов`язкового елементу для повного складу цивільного правопорушення, ДТП, що сталася 20.03.2021, не може бути визнана страховим випадком, що унеможливлює виплату страхового відшкодування. Окрім цього зазначив, що вважає, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, що звільняє відповідача сплачувати страхове відшкодування.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Однак, з огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

У постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 308/10965/19 Верховний Суд вказав, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Така ж позиція викладена у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено факт того, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, такі доводи представника відповідача до уваги судом не беруться.

Суд також враховує висновок, зазначений у постанові ВС від 14.01.2019 у справі №751/8121/17, де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною і передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи.

Відтак, суд вважає, що заперечення представника відповідача не заслуговують на увагу та спростовуються вищевказаним.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, сума судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем заявлено дві вимоги: про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю ОСОБА_7 та про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

Загальний розмір позовних вимог, які підлягають до задоволення - 234 000 грн.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» у розмірі 1 відсотка від суми задоволених позовних вимог, що становить 2340 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно Постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020 року №640/18402/19 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачкою на підтвердження сплати витрат на правову допомогу долучено: ордер на надання правничої допомоги між нею та адвокатом Мелех Д.О. (а. с. 68), договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж 144/4102431 від 14.04.2021 року (а. с. 56-59), додаток №1 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №Ж144/4107431 від 14.04.2021 (а. с. 60).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачкою послуг адвоката та понесення нею витрат в суді.

Суд також враховує положення ч.2 ст. 141 ЦПК України за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу не надходило.

Суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, участь адвоката в судових засідання, відсутність заперечень з боку відповідача щодо суми витрат на правову допомогу, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 30 000 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, ст. ст. 22, 1168, 1187, 1200 ЦК України, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» (, вул. Соборна, 37 в м. Дружківка Донецької області, 84205) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп. страхового відшкодування, заподіяного смертю ОСОБА_7 , по 13 000 (тринадцять тисяч) гривень 00 коп. на користь ОСОБА_1 , малолітньої ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» (, вул. Соборна, 37 в м. Дружківка, Донецької області, 84205) на користь ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 97 500 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» (, вул. Соборна, 37 в м. Дружківка, Донецької області, 84205 на користь ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_3 97 500 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» (, вул. Соборна, 37 в м. Дружківка, Донецької області, 84205) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» (, вул. Соборна, 37 в м. Дружківка, Донецької області, 84205) на користь держави 2340 (дві тисячі триста сорок) гривень 00 коп. судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15 червня 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ); яка крім того діє в інтересах:

Неповнолітньої ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 ),

Неповнолітьої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 );

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» (, вул. Соборна, 37 в м. Дружківка, Донецької області, 84205).

Суддя: М. В. Мельникович