Справа № 369/4639/22
Провадження №2-з/369/30/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позовну, згідно якої просить суд накласти арешт на транспортний засіб марки LEXUS, модель NX 300H, 2014 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 (власник ОСОБА_1 ).

В обгрунтування своєї заяви, заявник посилається на те, що у власнсоті заявника тривалий час був автомобіль LEXUS, модель NX 300H, 2014 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , зареєстрований за заявником 24.12.2014 року ТСЦ 8046 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 ). Даний автомобіль було придбано заявником на підставі договору поставки від 16.12.2014 року за 958 400 грн.

Натомість 26.01.2021 року зазначений автомобіль було продано ОСОБА_1 (далі покупець) на підставі договору купівлі-продажу 8046/2021/2404184 транспортного засобу за 20 000 грн.

З боку продавця (заянивка) даний договір було підписано заступником директора ОСОБА_2 , який є чоловіком покупця.

Даний факт було виявлено в ході проведення внутрішньої інвентаризації основних засобів, у зв`язку з чим і пов`язане дане звернення до суду.

Заявник вважає, що даний договір було укладено заступником директора з перевищенням повноважень, адже згідно із п. 13.4.1. статуту заявника саме директор має право розпоряджатись майном товариства та в межах своєї компетенції укладати договори (п.п. 13.3.1. та 13.4.3. статуту).

Делегування частини функцій директора передбачено лише до виконавчих директорів, а не заступників директора (п. 13.8. статуту).

Окрім цього, підозріло заниженою є ціна договору, яка становить лише 20 000 грн за автомобіль, який було придбано заявником за ціною майже в п`ятдесят разів більше та що очевидно в десятки разів нижче ніж ринкова вартість подібного транспортного засобу відповідних характеристик.

До того ж, в ході перевірки, було виявлено, що незважаючи на мізерну ватість автомобіля, зазначену в договорі, навіть вказана сума не була сплачена/перерахована покупцем на користь продавця (заявника).

Відтак, фактично, даний автомобіль безоплатно вибув із власності заявника та був переданий у власність покупцю, що є явно неправомірно та суперечить природі договору купівлі-продажу.

Водночас відповідно до п. 2.1. договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем мало б здійснюватись після повної оплати вартості майна.

Предметом позову, який заявник має намір подати, є визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним та застосування наслідків, пов`язаних із такою недійсністю (реституція).

Заявник має обгрунтовані підстави вважати, що під час розгляду позову про визнання зазаченого договору недіійсним, покупцем за договором буде вчинено всі дії для відчуження об`єкту даного договору (транспортного засобу) з метою уникнення відповідальності та неможливості виконати судове рішення по справі.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні: - належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; - зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; - підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову про скасування рішення та відновлення права, зважаючи на зміст позовних вимог.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення після пред`явлення позову до суду. Доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження спірного майна, а саме спірного автомобіля, суду не надано, а тому самі лише твердження заявника про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Доказів перебування спірного автомобіля у власності ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про забезпечення позову, матеріали заяви не містять, статут заявника та докази нездійснення ОСОБА_1 повної оплати вартості спірного автомобіля відсутні.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він планує звернутись до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС АГРО ЦЕНТР» про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано 13.06.2022 року

Суддя А.В. Янченко