КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/35/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Петренка В.С.,
за участю секретаря - Ратовської А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
Одеської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
про витребування майна,
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради знаходиться об`єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.01.2004 року серії НОМЕР_1 .
Водночас, як вказує представник позивача, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2008 року у справі № 2-4879/2008 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за законом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис від 02.02.2008 року за № 1162), який є їх батьком, та визнано за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а 16.10.2008 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_2 , у рівних частках за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
У подальшому, як зазначає представник позивача, 04.12.2008 року між ОСОБА_5 (продавець), ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за № 5256. Згідно з цим договором ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили на користь ОСОБА_2 у власність вищевказану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В пункті 1.3. цього договору зазначено, що документом, який підтверджує право приватної власності продавців на вказану квартиру є рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року у справі № 2-4879/2008, а 12.12.2008 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 .
Як стверджує представник позивача, 19.12.2008 року прокуратурою Київського району м. Одеси до Київського районного суду м. Одеси подана заява про перегляд рішення суду від 27.08.2008 року у справі, № 2-4879/2008 в зв`язку з нововиявленими обставинами.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року у справі № 8-5/2009 було задоволено заяву заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року у справі № 2-4879/2008 у зв`язку з нововиявленими обставинами та скасоване вказане рішення суду.
Також, як зазначає представник позивача, прокуратурою Київського району м. Одеси порушено кримінальну справу за фактом протиправного заволодіння вищевказаною квартирою.
Так, представник позивача вказує, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2010 року у справі № 1-655/10 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, по кваліфікуючим ознакам - використання завідомо підроблених документів. Вирішуючи справу судом встановлено, що після смерті батька ОСОБА_5 знайшов підроблені документи, за допомогою яких його покійний батько планував оформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , і вирішив зробити це самостійно.
Крім того, представник позивача зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2011 року у справі № 1512/2-2240/2011, яке набрало законної сили 06.07.2011 року, були задоволені позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за № 5256, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
Проте, як стверджує представник позивача, 28.05.2021 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою, в якій просила суд скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою 09.02.2009 року у справі № 8-5/2009, а саме: зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2021 рокубуло прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по вказаній цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
18.01.2022 року до канцелярії суду від представника Одеської міської ради надійшла заява про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, яку, у підготовчому засіданні 10.02.2022 року було прийнято судом до розгляду.
У підготовчому засіданні 28.04.2022 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання 06.06.2022 року представник позивача не з`явився, однак 06.06.2022 року надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_1 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання заяви про зміну предмету позову та уточнення позовних вимог та повісток на адресу, зазначену в уточненій позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у підготовчі та судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Приймаючи до уваги, що судове відправлення були повернуті поштою із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд зазначає, що відповідач про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.
Треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про час та місце підготовчих та судових засідань неодноразово повідомлялися судом належним чином, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, письмові пояснення або заперечення на позовну заяву не надали.
Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, у власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради знаходився об`єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 26.01.2004 року серії НОМЕР_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2008 року у справі № 2-4879/2008, яке набрало законної сили 07.09.2008 року, було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис від 02.02.2008 року за № 1162), який є їх батьком, та визнано за кожним з них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

При ухваленні зазначеного рішення, суд виходив з того, що 07.03.2003 року ОСОБА_7 уклав договір інвестування № 173/1-51 з ПП «Моноліт», предметом якого є квартира на АДРЕСА_4 . Згідно з довідкою ПП «Моноліт» від 17.06.2003 року обов`язки по інвестуванню ОСОБА_7 виконані в повному обсязі та цього ж дня останньому по акту прийому-передачі була передана квартира АДРЕСА_1 . Однак, при житті ОСОБА_7 свідоцтво на право власності на дану квартиру не отримав.

При цьому, згідно з довідкою ЖКС «Вузівський» від 03.09.2007 року за №75 ОСОБА_7 проживав у вищевказаній квартирі зі своєю донькою - ОСОБА_6 та сином - ОСОБА_5 . Квартира складається з житлової кімнати, кухні і санвузла, загальною площею 63 кв.м., на технічному поверсі 10-ти поверхового будинку, у задовільному стані. Із зручностей є водопровід, каналізація та опалення.

16.10.2008 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_2 , у рівних частках за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року у справі № 2-4879/2008, відомості зазначено в книзі 617пр-61, номер запису 3360.

Право власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на вказану квартиру також зареєстровано в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.10.2008 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25083025).

04.12.2008 року між ОСОБА_5 (продавець), ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за № 5256. Згідно з цим договором ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили у власність ОСОБА_2 вищевказану двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

В пункті 1.3. цього договору зазначено, що документом, який підтверджує право приватної власності продавців на вказану квартиру є рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року у справі № 2-4879/2008.

12.12.2008 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , на підставі вищевказаного договору, відомості про що зазначено в книзі 708пр-118, номер запису 3360. Право власності ОСОБА_2 зареєстровано у Реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.12.2008 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 25083025).

19.12.2008 року прокуратура Київського району м. Одеси звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд рішення суду від 27.08.2008 року у справі № 2-4879/2008 в зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року у справі №8-5/2009 було задоволено заяву заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про перегляд рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року у справі № 2-4879/2008 у зв`язку з нововиявленими обставинами та скасоване вказане рішення суду.

Також, прокуратурою Київського району м. Одеси порушено кримінальну справу за фактом протиправного заволодіння вищевказаною квартирою.

Так, згідно з листом ПП «Моноліт» від 03.12.2008 року за № 263 підприємство взагалі не здійснювало будівництво багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , не укладало договору інвестування від 07.03.2003року за №173/1-51 зі ОСОБА_7 , не передавало квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, згідно з поясненнями директора ПП «Моноліт» ОСОБА_8 від 04.02.2009 року дане підприємство займається будівництвом житлових будинків та ніколи не будувало об`єктів нерухомості в Київському районі міста Одеси, в тому числі не займалось будівництвом житлового будинку АДРЕСА_5 .

Також, 07.02.2009 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області проведений огляд місця події у вищевказаній кримінальній справі та в результаті складений протокол. В цьому протоколі зазначається, що при обстеженні приміщення технічного поверху десятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_5 , виявлено, що вхід в приміщення здійснюється через металеві двері з навісним замком, а його площа займає приблизно 55 кв.м, висота 3,5 м, прямо навпроти входу розміщенні чотири дерев`яних вікна з видом на проспект Маршала Жукова. Посередині вищевказаного приміщення розташований стіл для тенісу, навколо якого розміщенні будівельні дерев`яні козли та дерев`яні дошки. По всьому периметру вздовж стін знаходяться опалювальні труби. Біля входу в приміщення розміщений санвузол, який займає 1 кв.м., інших перегородок, які розділяють на окремі кімнати немає. Відсутні спальна кімната і кухня, також меблі. Ознаки проживання будь-яких осіб в приміщенні, а також прояву благоустрою та ремонту - відсутні.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року по справі № 8-5/2009 було накладено арешт на приміщення технічного поверху будинку АДРЕСА_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2009 року по справі № 2-3526/09 було відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою заступника прокурора Київського району, діючого в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.12.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А, зареєстрованого в реєстрі за № 5256.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.05.2009 року у справі № 2-2825/2009 об`єднано справи № 2-3526/09 та № 2-2825/2009.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2009 року у справі № 2-2825/2009 за клопотанням ОСОБА_2 було зупинено провадження до розгляду кримінальної справи, порушеної прокуратурою Київського району м. Одеси за фактом заволодіння квартирою АДРЕСА_1 .

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2010 року у справі № 1-655/10 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, по кваліфікуючим ознакам - використання завідомо підроблених документів. Вирішуючи справу судом встановлено, що після смерті батька ОСОБА_5 знайшов підроблені документи, за допомогою яких його покійний батько планував оформити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , і вирішив зробити це самостійно.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2010 року було відновлено провадження у справі № 2-2160/2010.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2011 року по справі № 1512/2-2240/2011 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності у порядку спадкування було залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2011 року у справі №1512/2-2240/2011, яке набрало законної сили 06.07.2011 року, було задоволено позовні вимоги заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за № 5256, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення суду від 24.06.2011 року по справі №1512/2-2240/2011, суд виходив з того, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009 року у справі № 8-5/2009 скасовано рішення від 28.08.2008 року у справі № 2-4879/2008, так як ОСОБА_5 надав до суду завідомо підроблені документи на вищевказану квартиру, що підтверджується вироком Київського районного суду м. Одеси від 09.07.2010 року у справі №1-655/10, яким ОСОБА_5 притягнутий до кримінальної відповідальності по ч.3 ст. 358 КК України. Також враховано, що згідно зі свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 26.01.2004 року, в 10-ти поверховому житловому будинку АДРЕСА_5 та належить територіальній громаді АДРЕСА_6 , взагалі відсутня.

У подальшому, 28.05.2021 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою, в якій просила суд скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою 09.02.2009 року у справі № 8-5/2009, а саме: зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року у справі №947/16341/21 заяву ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову у справі №1512/2-2240/2011 залишено без розгляду за заявою її представника.

Проте, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна від 12.07.2021 року за № 265462495, запис про обтяження майна, а саме: арешт квартири АДРЕСА_1 , погашено 09.06.2021 року.

Того ж дня, ОСОБА_2 відчужила вищевказану квартиру на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровой Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2081, та цього ж дня 09.06.2021 року за ОСОБА_3 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Крім того, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15.12.2021 року № 290514168 квартира АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_3 ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 26.08.2021 року, який посвідчений державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори в м. Одеса Савицькою Оленою Юліанівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1-910. Право власності ОСОБА_4 зареєстровано у Реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.08.2021 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Надалі, спірну квартиру продано ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 19.10.2021 року, посвідченим державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори в м. Одеса Савицькою Оленою Юліанівною, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1137. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.10.2021 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, статтею 143 Конституції України встановлено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Аналогічні положення закріплюються і в статті 327 Цивільного кодексу України.

Статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування .

Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України від 21.05.1997р. № 280/97 "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

За змістом ч. 5 ст. 60 наведеного Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громаді передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу.

Розпорядження майном не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених законом, тобто без прийняття відповідного рішення, не є вираженням волі територіальної громади.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б засвідчували неможливість витребувати спірне майно.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦK України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, задоволення вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 1.26 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна від 12.07.2021 року за № 265462495 право власності на зазначену квартиру вперше зареєстровано на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року справа № 2-4879/2008 року, яке в подальшому скасоване Київським районним судом ухвалою від 09.02.2009 року.

Судовим розглядом встановлено, що право власності на квартиру ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набуто незаконно, оскільки підставою для реєстрації за ними права власності стало скасоване рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2008 року справа № 2-4879/2008 року.

Більш того, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24.06.2011 року у справі №1512/2-2240/2011, яке набрало законної сили 06.07.2011 року, було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 04.12.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрований в реєстрі за № 5256, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .

Відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мали права відчужувати спірну квартиру на користь ОСОБА_2 , яка у подальшому, не мала права відчужувати спірну квартиру на користь ОСОБА_3 , яка, у подальшому, не мала права її відчужувати на користь ОСОБА_4 , який, у подальшому, не мав права її відчужувати на користь ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що власником спірної квартири до моменту її незаконного відчуження була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися об`єктами нерухомого майна комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені.

Отже, передачею квартири у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потім ОСОБА_2 , потім ОСОБА_3 , потім ОСОБА_4 , а потім ОСОБА_1 , порушено права та інтереси держави в особі Одеської міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації нерухомого майна, а також отримання його у власність.

Таким чином, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, а відтак може бути витребувано у добросовісного набувача.

До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі № 522/2202/15-ц в аналогічних правовідносинах.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру без відповідної правової підстави, квартира вибула з володіння власника - Одеської міської ради не з її волі іншим шляхом, у зв`язку з чим вказана квартира має бути витребувана з володіння відповідача та повернута територіальній громаді м. Одеси.

Таким чином, позов Одеської міської ради про витребування від ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 44522984, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» містить роз`яснення стосовно того, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником,а також скасування попередньої реєстрації.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, рішення суду про задоволення позову про витребування квартири з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси, є підставою для припинення права власності на квартиру за ОСОБА_1 та підставою для реєстрації права власності на вказану квартиру АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 42417269, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) за територіальною громадою міста Одеси.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача Одеської міської ради.

Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) квартиру за АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 44522984, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь Одеської міської ради (місцезнаходження: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, , на рахунок юридичного департаменту Одеської міської ради: код ЄДРПОУ - 26302537, р/р UA0034995 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172), судовий збір у розмірі 12 716 (дванадцять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 46 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.