Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 2-з/711/35/22
Справа № 711/2391/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді: Казидуб О.Г.

при секретарі: Зайцевій О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 до провадження судді Казидуб О.Г. розподілена цивільна справа №711/2391/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей, їх відібрання та повернення дітей за місцем народження.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що з 2009 року по 2014 рік вона перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 . З 2014 року по даний час будь-які сімейні стосунки між нею та відповідачем припинені, вони проживають окремо. З того часу їхні сини залишились проживати з нею. З приводу аліментів чи визначення місця проживання дітей вона не зверталась, оскільки, спору між ними не було, діти постійно проживали з нею та спілкувались з батьком.

В зв`язку з введенням військового стану в Україні 06.03.2011 року у приватного нотаріуса Левицька Е.А. вони спільно з ОСОБА_2 оформили згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон в супроводі цивільної дружини відповідача ОСОБА_5 , з метою тимчасового виїзду дітей до Молдови разом з батьком по 06.06.2022 року.

Після перетину кордону з їхніми малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідач, як запевняв її раніше, що поїде до республіки Молдова, вивіз дітей до Федеративної республіки Німеччина, не повідомивши її та на даний час не має наміру повертати дітей до України.

Вказує, що 05.04.2022 року їй зателефонував відповідач та повідомив про те, що їхній менший син ОСОБА_4 потрапив до дорожньо-транспортної катастрофи, вона негайно виїхала до Федеративної республіки Німеччина до міста Ліндау. По приїзду , вона дізналась, що 05.04.2022 року малолітній ОСОБА_4 потрапив до дорожньо-транспортної пригоди та його негайно відправили до КЗ Академічна навчальна лікарня Св. Елсаботон-Кллінкум Ульмського університету Клініка для дітей та підлітків з діагнозом Субгалеальна гематома правої тім`яної ділянки після дорожньо-транспортної пригоди, посттравматична анемія. Відповідно до лікарняної виписки анамнезом є Їзда на велосипеді схилом без шолома та падіння, зіткнення з автомобілем на невеликій швидкості. Доставка повітряно-крапельним шляхом без прийому ліків або системи жорсткої шиї.

Заявник зазначає, що лікарі не дозволили їй забрати сина з собою мотивуючи це тим, що дитина перебуває під опікою батька та мачухи. Звернувшись до поліцейського відділу та адвоката в ФНР вона дізналась, що відповідач звернувся до суду з вимогою визначення місця проживання дітей та заборону перетину їх кордону в супроводі матері.

Повернувшись до України вона звернулась до приватного нотаріуса Левицької Е.А. з вимогою скасування тимчасового дозволу на виїзд дітей за кордон. 09.05.2022 року вона оформила новий дозвіл на перетин дітей за кордон тільки у власній присутності, вказаний дозвіл скасовує попередній укладений 06.03.2022 року.

На її вимоги та благання щодо повернення дітей, відповідач відноситься негативно, повністю забороняє їй з ними говорити та бачитись. В усній розмові повідомляє, що дітей до України не поверне та не дасть їй можливості з ними спілкуватись.

Просить вжити заходів забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою реєстрації матері дітей АДРЕСА_1 , оскільки, спір виник із сімейних правовідносин і не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визначення місця проживання дітей, їх відібрання та повернення дітей за місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2022 до провадження судді Казидуб О.Г. розподілена цивільна справа №711/2391/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання дітей, їх відібрання та повернення дітей за місцем народження.

Провадження у даній цивільній справі ще не відкрито.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Як вбачається з зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , нею порушуються питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з нею в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

В рамках цієї цивільної справи позивачем ОСОБА_1 заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою реєстрації матері дітей АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду № 727/3856/18 від 06.12.2018, в Постанові Верховного суду № 754/4437/18 від 20.02.2019, в ухвалі Верховного суду № 607/10896/19 від 09 вересня 2019 року.

Як на правову підставу заявленої вимоги заявник ОСОБА_1 посилається на п. 3 та п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яким передбачений такий вид забезпечення позову, як встановлення обов`язку вчинити певні дії, а також інших заходів необхідних для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав.

Аналіз наведеної норми процесуального права свідчить про можливість з боку суду заборони вчиняти дії щодо предмета спору, передачі майна відповідачеві тощо.

Разом з тим ст. 150 ЦПК України не містить вичерпний перелік заходів забезпечення позову. Так п. 10 частини 1 вказаної статті визначено, що позов забезпечується також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Наведена норма ЦПК України не може бути застосована в даному конкретному випадку, оскільки встановлено, що предметом цього спору є права сторін, як батьків, відносно їх малолітніх дітей, а не діти, як помилково вважає заявниця.

У свою чергу у преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як зазначалось вище, позовною вимогою ОСОБА_1 є вимога щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з нею в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову заявниця просить суд встановити обов`язок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , негайно повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою реєстрації матері дітей АДРЕСА_1 .

Тобто, запропонований ОСОБА_1 захід забезпечення позову є тотожним задоволенню позовної вимоги щодо визначення місця проживання дитини .

Суд наголошує що сторони по справі є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і відповідно до статті 141 СК України мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Встановлений законом принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21).

За змістом ст. ст. 161, 162, 163 СК України, відібрання дитини від батьків або одного з них можливе виключно за наслідками вирішення в загальному порядку цивільно-правового спору пов`язаного із захистом інтересів дитини, тобто за наслідками з`ясування в сукупності всіх обставин справи, які дадуть можливість прийняти рішення про визначення місця проживання дитини з батьком чи матір`ю.

А тому, суд приходить до висновку до висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви про забезпечення зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду в 15-денний строк з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О. Г. Казидуб