ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/727/22 Справа № 212/6785/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 01 листопада 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоров`ям на виробництві.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07.11.2005 року по 29.03.2021 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював слюсарем-ремонтником прокатного цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 29.03.2021 року звільнений за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

25.05.2021 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому було встановлено професійне захворювання: Радикулопатія попереково-крижова (L4,L5, S1) з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня).

За висновком МСЕК від 22.07.2021 року серії 12 ААА №059888 йому була встановлена втрата професійної працездатності 30% та 3 група інвалідності первинно з подальшим переоглядом 01.07.2022 р.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких він зазнав та продовжує зазнавати, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, розмір моральної шкоди він оцінює в розмірі 180 000,00 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоров`ям на виробництві задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податку з доходу фізичних осіб, а також витрати на правову допомогу в розмірі 3300 (три тисячі триста) гривень.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

В задоволені іншої решти частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну судового рішення в частині зменшення розміру, стягнутої судом моральної шкоди на користь позивача до 60 000 грн. та витрат на правничу допомогу до 1000 грн.

При цьому, скаржник зазначає, що ані позивачем, ані судом не роз`яснено з якого розрахунку ОСОБА_1 визначив розмір моральної шкоди в сумі 180 000 грн, а судом задоволено позов в розмірі 100 000 грн.

Також, відповідач вказує на те, що позивачу вперше встановлено ступень втрати професійної працездатності і третю групу інвалідності у липні 2021 року з подальшим переоглядом у серпні 2022 року, що свідчить про можливість покращення стану здоров`я позивача.

Окрім того, скаржник вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди з вини підприємства.

На думку відповідача, стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та критеріям ст.23 ЦК України.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції надано більшу перевагу доказам позивача, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди на відповідача, та як наслідок ухвалення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 07.11.2005 року по 29.03.2021 року працював слюсарем-ремонтником прокатного цеху ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», що підтверджується копією трудової книжки.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №15 від 22.06.2021 року вбачається, що 25.05.2021 року ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» позивачу встановлено професійне захворювання - «Радикулопатія попереково-крижова (L4,L5, S1) з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня)».

22 червня 2021 року на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, про що складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4.

В п.17 Акту зазначено, що професійне захворювання винокло за таких обставин: « ОСОБА_1 , працюючи слюсарем-ремонтником металургійного виробництва прокатного цеху №3, прокатного департаменту ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконував ревізію і ремонт браконакоплювачів, дротяного блоку, підготовку запасних частин для привалкової арматури дротяного блоку, ревізію і ремонт валкових і редукторних касет. Внаслідок недосконалості конструктивних особливостей обладнання у місцях виконання робіт підпадав під дію фізичного перевантаження, що перевищували нормативні показники.

В п.18 Акту зазначено, що причина виникнення професійного захворювання є: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну - до 36 кг при нормі до 30 кг; робоча поза (незручна та фіксована, вимушена, стоячи % за зміну)- незручна/вимушена від 30/50/-до 60/-/ % при нормі 25/10/60%; нахили тулуба (вимушені, більше 30°) кількість за зміну від 110 до 245 разів при нормі 51-100 разів.

Відповідно до довідки МСЕК від 22.07.2021 року серії 12 ААА № 059888 позивачу була встановлена втрата професійної працездатності 30% та 3 група інвалідності первинно з переоглядом 01.07.2022 р.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що професійне захворювання отримане позивачем також і під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, а отже наявні у зв`язку з цим всі підстави, передбачені ст.237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як і погоджується з визначеним судом розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві, та не погоджується з доводами скаржника щодо завищеного розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманим ним на підприємстві відповідача професійним захворюванням.

Доводи відповідача відсутності вини підприємства у виникненні у позивача професійного захворювання, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи відповідача про недоведеність позивачем факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи відповідача щодо завищеного розміру моральної шкоди, стягнутої судом з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував конкретні обставини справи, глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 30% з встановленням третьої групи інвалідності, час роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначив до стягнення компенсаціюморальної шкоди в сумі 100 000 грн., з розміром якої повністю погоджується і суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу на підставі досліджених доказів, з урахуванням розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, стягнув на користь позивача на 1700 грн. меншу суму ніж він оплатив адвокату, враховуючи те, що представник позивача не брав участі у розгляді справи в суді.

Підстав для зменшення витрат на правничу допомогу до 1000 грн. скаржником в апеляційній скарзі не наведено, тому колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром витрат на правничу допомогу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу, Дніпропетровської області від 01 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2022 року.

Головуючий:

Судді: