ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №755/20633/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Бєлостоцької О.В., повний текст рішення складено 02 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому зазначила, що перебувала з останнім у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 листопада 2021 року шлюб між нею та відповідачем по справі було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня донька ОСОБА_3 залишилась мешкати з нею. Станом на теперішній час тягар утримання дитини в повному обсязі покладено на неї, оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги доньці не надає. Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, має задовільний стан здоров`я, інших дітей на утриманні не має, отже спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 4000 гривень щомісячно.

Враховуючи зазначене, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000 гривень на місяць, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року справу №755/20633/21 було передано за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2022 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 гривень 00 копійок на місяць, щомісячно, починаючи з 09 грудня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено, також вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила рішення суду скасувати, прийнявши нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування зазначила, що вiдповiдач ввiв суд першої інстанції в оману, зазначивши про відсутність у нього нерухомого майна. 06 листопада 2020 року відповідач уклав попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна iз ПАТ «Закритий недевірсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Норіс» на суму 1162712грн. без ПДВ, що є еквівалентом 40868,61дол. США. На підтвердження повного розрахунку ПАТ «Норіс» видало повідомлення про повний розрахунок у сплаті забезпечувального платежу № 12/11-2020-3 від 12 листопада 2020 року, вiдповiдно до якого станом на дату підписання цього повідомлення Покупцем було сплачено 1162712грн. 00коп. без ПДВ.

Крім того 14 травня 2021 року ОСОБА_2 уклав попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14 травня 2021 року з АT «Закритий недевірсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Жужрій Венчурс» на суму 62 880 грн. 00 коп. без ПДВ, що є еквівалентом 2271,68дол. США. Станом на 23 червня 2022 року відповідач навмисно не укладає основних договорів купівлі-продажу нерухомого майна та не реєструє право власності на вказане вище нерухоме майно. Наведене вище нерухоме майно було придбане під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач є працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, інших дітей та батьків на утриманні не має. Також суд першої інстанції не взяв до уваги квітанцiї надані відповідачем згідно яких останній сплачував 3000 грн. та призначив аліменти у значно меншому розмiрi. Зазначила, що не змогла своєчасно подати нові докази до суду у зв`язку із введенням військового стану та проведенням бойових дій на території Києва та його передмість. Крім того зазначила, що відзив на позовну заяву їй не направлявся, а суд першої інстанції у порушення вимог ч.4 ст.183 ЦПК України не повернув його відповідачу без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 листопада 2021 року.

Сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з довідок від 13 березня 2018 року № 12929, від 06 червня 2018 року № , малолітня дитина ОСОБА_4 взята на облік як внутрішньо переміщена особа разом із матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до наданого відзиву не заперечує, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 , їхня спільна дитина ОСОБА_4 залишилась проживати з матір`ю.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 01 липня по 27 серпня 2021 року працював у ФОП ОСОБА_5 на посаді адміністратора та отримав дохід за цей період часу в розмірі 6567 грн. 94 коп.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 28 серпня по 24 вересня 2021 року працював у ФОП ОСОБА_6 на посаді адміністратора та отримав дохід за цей період часу в розмірі 6091 грн. 55 коп.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 25 вересня 2021 року по 10 листопада 2021 року працював у ФОП ОСОБА_7 на посаді адміністратора та отримав дохід за цей період часу в розмірі 11709 грн. 09 коп.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 11 листопада 2021 року по 17 грудня 2021 року працював у ФОП ОСОБА_8 на посаді адміністратора та отримав дохід за цей період часу в розмірі 7626 грн. 22 коп.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 01 серпня по 01 грудня 2021 року отримав у ФОП ОСОБА_9 дохід в розмірі 3361 грн. 69коп.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 01 серпня по 01 грудня 2021 року отримав у ФОП ОСОБА_10 дохід в розмірі 3194 грн. 92коп.

Згідно довідки №1 від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 з 18 грудня 2021 року працює у ФОП ОСОБА_11 на посаді адміністратора; його дохід за період часу з 18 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року склав 11262 грн. 29 коп.

На підтвердження доводів про надання матеріального утримання малолітній доньці в добровільному порядку відповідач ОСОБА_2 надав копію товарного чеку № RM-556 від 04 грудня 2021 року про придбання дитячої куртки вартістю 2390 грн. 00 коп., копію товарного чеку від 09 лютого 2022 року про придбання дитячої куртки вартістю 519 грн. 00 коп., копію товарного чеку від 24 грудня 2021 року про придбання самокату вартістю 2149 грн. 00 коп, копію товарного чеку від 29 грудня 2021 року про придбання ігрового набору вартістю 1189 грн. 00коп.

Відповідачем по справі надано копії квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування ним на користь ОСОБА_1 в рахунок аліментів в загальному розмірі 9000 грн.

Крім того, 19 грудня 2021 року відповідач по справі перерахував на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2985 грн., що підтверджується копією квитанції ТS213461.

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачено аліменти за березень 2022 року в розмірі 3000 грн. та за травень 2022 року в розмірі 2500 грн., що підтверджується відповідними квитанціями ПАТ «Універсалбанк» від 06 березня 2022 року та від 03 травня 2022 року відповідно.

Відповідно до довідки Центру по нарахуванню та виплаті пенсій та доплат від 11 лютого 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в УСЗН Дніпровської районного ради м.Києва та в період часу з серпня 2021 року по січень 2022 року отримала допомогу як переміщена особа в загальному розмірі 16199 грн.

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 27 жовтня 2017 року зареєстрована як фізична особа - підприємець.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належним чином не обгрунтувала та не довела спроможність відповідача сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 4000 гривень щомісяця. Водночас, з урахуванням всіх обставин справи у сукупності, в тому числі розміру доходу відповідача, який фактично частково визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання доньки в розмірі 2000 гривень щомісячно.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З аналізу наведених правових норм суд прийшов до висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем.

Такий висновок суду ніхто з сторін не оспорює.

Разом з тим позивач не погоджується із розміром щомісячного утримання дитини, визначеним судом першої інстанції.

У зв`язку з наявністю спору і з метою створення умов для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважав за необхідне присудити ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, що складає 2000 грн. на місяць, врахувавши вік дитини, та дані про розмір доходу відповідача.

Колегія суддів вважає таке рішення правильним, оскільки висновки суду цілком відповідають встановленим судом обставинам і нормам матеріального права, зокрема, положенням ч.1 ст.182 СК України.

Апеляційний суд зазначає, що дитині сторін якій на день винесення рішення судом першої інстанції виповнилось 4 роки. При цьому статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2100 гривень, з 1 липня - 2201 гривня, з 1 грудня - 2272 гривні.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обгурнтованого висновку, що стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно з відповідача на користь позивача буде законним та справедливим. При цьому колегія суддів підкреслює, що позивач не позбавлена права на подання позову про збільшення розміру аліментів у порядку ст.192 СК України у випадку покращення матеріального стану відповідача та в інших передбачених законом випадках.

При цьому апеляційний суд зазначає, що не може прийняти у якості доказів копії попередніх договорів купівлі-продажу нерухомого майна з додатками, оскільки вони подані із порушенням строку на їх подання.

Так, за ч.1-3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Подаючи нові докази, позивач у апеляційній скарзі зазначає, що не міг своєчасно їх подати у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану. Однак вбачається, що позовна заява була подана на початку грудня 2021 року, а воєнний стан було введено наприкінці лютого 2022 року, проте позивачем не обґрунтовано неможливість подання доказів протягом зазначеного періоду. Водночас вбачається, що позивач достеменно знала про наявність спірних договорів, адже згідно п.9.7 вбачається, що «укладення та підписання цього попереднього договору здійснюється за згодою дружини покупця ОСОБА_1 , викладеної у заяві…».

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті відзиву на позов, апеляційний суд зазначає, що за ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. У даному випадку не вбачається, що не направлення відзиву на позов у паперовому вигляді з описом вкладення призвело до неправильного вирішення справи. Крім того, вбачається, що відповідно до протоколу судового засідання від 22 лютого 2022 року представник позивача був поінформований про наявність відзиву та мав намір подати відповідь на відзив.

Порушень норм процесуального права, які відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, не судом апеляційної інстанції встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2022 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: