справа №176/1765/22
провадження №2/176/708/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2022 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді Павловської І.А., розглянувши в місті Жовті Води, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2022 року адвокат Повалій Олена Василівна, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245000,00 гривень без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 18 лютого 2022 року по 10 вересня 2018 року він працював на шахті «Інгульська» Виробничого Структурного Підрозділу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді підземного гірничого з повним робочим днем. 10 вересня 2018 року позивача звільнено з роботи за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.03.2019 року, затвердженим начальником Управління Держпраці у Кіровоградській області.

П. 7 даного Акту вказує на наявність у позивача двох професійних захворювань: порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня)

- хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого

ступеня;

У п. 13 даного Акту міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача:фізичного навантаження, пилу, що перевищували ГДР.

П. 16 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: робота в шкідливих та важких умовах праці на Інгульській шахті ДП «Схід ГЗК».

Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання визначені наступні:

Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній-2,4 мг/мЗ, максимальний-2,5 мг/мЗ при нормі 2,0 мг/мЗ.

Підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +13,8 С при нормі +17 +26 С.

Рівень вологості та рухомості повітря: вологість 95% при нормі 60-95%, рухомість 0,28 м/с при нормі 03-2,0 м/с.

Рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній та вимушеній позі складає 26,8-46,8% при нормі до 25% часу зміни, кількість вимушених (більше 30) нахилів корпусу за зміну становить 78-202 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 ступеня важкості трудового процесу. Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за усатою м`язів тулуба та ніг, кг/с складає по 252600 при нормативі до 100000. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою в нічну зміну III клас 2 ст. напруженості процесу.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 березня 2019 року серії 12ААА № 012015 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні медикаментозним лікуванням, лікуванням в ЛПЗ, санкурлікуванням за терміном.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 19 березня 2019 року серії 12ААБ №173487 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах виробничого пилу, шуму, вібрації, підземно.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 березня 2020 року серії 12ААА № 085556 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 березня 2020 року серії 12ААБ №571120 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу виробничого пилу, вібрації, шуму.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 березня 2022 року серії

12ААА № 105603 позивачу повторно визначено ступінь втрати

професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 березня 2022 року серії 12ААБ №197104 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу пилу, вібрації.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного захворювання, підтверджується діагнози професійних захворювань позивача, а саме радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових та колінних суглобів «ПФ другого ступеня».

Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, група ОСОБА_2 недостатність першого-другого ступеня.

У зв`язку з вказаним розладом здоров`я порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. Окрім того, внаслідок отриманих ушкоджень, що супроводжується втратою працездатності, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього професійного захворювання.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2022 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач та відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлені належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подали.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач ОСОБА_1 працював на Інгульській шахті ДП «СхідГЗК» за професією «підземний прохідник» у період з 18 лютого 2002 року по 10 вересня 2018 року.

Наказом від 10.09.2021 року № 382 о/с ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи.

ДП «СхідГЗК» заперечує проти доводів позивача, що саме відповідачем завдано моральну шкоду та вважає що позивачем не доведено вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу, наявність протиправних дій підприємства, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями.

Зокрема відповідач зазначив, що ДП «СхідГЗК» створено відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 24.07.1951 року № 2659-1287 «Про розвиток видобування фосфорних руд та Першотравневому та Жовторічанському родовищах у Кривому Розі та про організацію на базі цих родовищ Комбінату №9 Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР» та наказу Другого головного управління при Раді Міністрів СРСР від 01.07.1951 року №3 «Про створення комбінату № 9» і підпорядковане Міністерству енергетики та вугільної промисловості України, здійснює свою діяльність на підставі спеціальних дозволів.

Інгульська шахта є відокремленим структурним підрозділом ДП «СхідГЗК» та підпорядковується генеральному директору підприємства і діє відповідно до Статуту підприємства. Згідно КВЕД 07.21 основним видом діяльності Інгульської шахти є добування уранових і торієвих руд.

Наявність на робочому місці позивача шкідливих та небезпечних факторів зумовлене специфікою діяльності підприємства та можуть бути лише мінімізовані, у тому числі, шляхом запровадження модернізованої технології виробництва. Роботодавець має право встановлювати більш жорсткі вимоги до безпеки та захисту здоров`я працівників, якщо це не суперечить чинному законодавству. Однак, це не означає, що діючі технологічні процеси не відповідають діючим технологічним нормам.

Підприємство здійснює видобуток уранової руди на підставі спеціальних дозволів. Якщо технологічний процес не буде відповідати технологічним вимогам, то діяльність підприємства буде зупинена.

Наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які відповідач лише може мінімізувати, є причиною виникнення профзахворювання у позивача.

Порядок і обсяг заходів, спрямованих на створення безпечних і нешкідливих умов праці визначено у Вимогах щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, затверджених наказом Міністерства соціальної політики України 02.07.2018 року №943 та зареєстрованих в МЮУ 27.07.2018 року за №872/32324, які діяли на момент трудових відносин позивача з відповідачем.

Також, ДП «СхідГЗК» відповідно до вимог розділу 7 «Охорона праці» Колективного договору на 2018-2019 роки (діючий на час трудових правовідносин позивача з відповідачем), організував безпечні умови праці, належний стан санітарно-гігієнічних умов на робочих місцях згідно з вимогами Закону України «Про охорону праці», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а також актів законодавства СРСР, що не суперечили Конституції, законам України, відповідно до Постанови ВР України від 14.09.1991 р.

Також, на думку відповідача, ДП «СхідГЗК» в повному обсязі виконувало обов`язки, визначені вимогами щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування, колективного договору на 2020 рік, що в свою чергу і є належним виконанням вимог ст. 43 Конституції України та статей 153, 158 Кодексу Законів про працю України.

Відповідно до вимог чинного законодавства та на забезпечення права працівника на здорові й безпечні умови праці при наявності на його робочому місці несприятливих факторів виробничого середовища відповідачем компенсувалося наданням щорічної додаткової оплачуваної відпустки, було встановлено підвищений рівень оплати праці за роботу у важких та шкідливих умовах, скороченою тривалістю робочого часу, забезпеченням засобами індивідуального захисту, спецодягом, забезпеченням безплатним лікувально-профілактичним харчуванням, а з боку державних гарантій призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем Вимог щодо безпеки та захисту здоров`я працівників видобувних підприємств з підземним і відкритим способами видобування.

Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, а за час роботи позивача у шкідливих умовах відповідач виконав законодавчі вимоги з мінімізації наявних на робочому місці шкідливих факторів, які іншими засобами неможливо уникнути.

Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 16 років, внаслідок чого набув професійне захворювання. Однак, за весь період роботи на шахті позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. А тому, факт вини відповідача в порушенні законних прав позивача, визначених ст.43 Конституції України, ст.153, ст.158 КЗпП України, є недоведеним. Таким чином, відсутня умова, за наявності якої наступає відповідальність відповідача.

ДП «СхідГЗК» звертає увагу суду на те, що у отриманні професійного захворювання не можна виключати і вину самого позивача, адже як вбачається з медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 26.02.2019 року перші ознаки погіршення самопочуття у ОСОБА_1 згідно наданій мед документації зафіксовано у 2015 році.

Позивач, працюючи на підприємстві відповідача, щорічно проходив медичний огляд згідно наказу МОЗ від 21.05.2007 р. №246 Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, і за висновком комісії був придатним працювати за професією «підземний прохідник».

За таких обставин у відповідача були відсутні підстави розірвання трудового договору з позивачем, а позивач, усвідомлюючи вплив шкідливих факторів на його організм та погіршення стану здоров`я за власною ініціативою продовжував працювати. А тому, ДП «СхідГЗК» вважає, що власні дії позивача стали наслідком погіршення стану його здоров`я, що призвели до втрати професійної працездатності та інвалідності.

Відповідач зазначає, що позивач маючи 60% втрати професійної працездатності та зі встановленою групою інвалідності не позбавлений можливості реалізовувати свої бажання та звички.

Крім того, відповідач просить врахувати, що позивачу втрата професійної працездатності компенсується виплатою йому Фондом соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань страхових виплат у розмірі 60% від його середньої заробітної плати та виплатою пенсії по інвалідності.

ДП «СхідГЗК» заперечує та вважає, що заявлена позивачем сума моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

Позивач просить стягнути з ДП «СхідГЗК» на його користь 245000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обгрунтування розміру моральної шкоди посилається на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведені в абзаці 2 п. 9 Постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначаючи про наявність випадків коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян.

Однак, позивач не обґрунтовує законність такого посилання і не наводить норму, яка б визначала розмір моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, виходячи з кратного співвідношення з мінімальним розміром заробітної плати.

На думку відповідача, позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань.

Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав.

Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань наданий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 11.03.2019 та висновок МСЕК від 15.03.2019 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 60% по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

Відповідач зазначає, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Вважає, що зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби.

Ті обставини, що позивач перебував під наглядом лікарів, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до дня звільнення, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці».

Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

На підставі вищевикладеного ДП «СхідГЗК» вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено законодавчо обгрунтованого, правомірного розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові.

Таким чином, ДП «Схід ГЗК» вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 245000,00 грн. враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (60%) є намаганням безпідставно збагатитися, не відповідає вимогам розумності і справедливості та практиці, що склалася в судах.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що у зв`язку з фінансово-економічною кризою, нестабільним державним (бюджетним) фінансуванням та затримками у взаєморозрахунках, а також введеним станом в Україні відповідач знаходиться у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює виконання рішень суду і не має можливості співпрацювати з іншими підприємствами та вчасно проводити з ними розрахунками.

Зазначає, що згідно зі звітом про фінансовий стан підприємства за І півріччя 2022 року за ДП «СхідГЗК» рахується кредиторська заборгованість.

Окрім того, відповідач вказує на те, що Наказом №778/к від 01.03.2022 року працівників всіх підрозділів виведено у вимушений тимчасовий простій, викликаний невідворотною силою.

В той же час, незважаючи на всі складнощі, завдяки значним зусиллям, підприємство поступово намагається відновити роботу, однак підприємство не має можливості сплачувати моральну шкоду у розмірі, що заявив позивач.

Відповідач вважає, що у випадку стягнення заявленої суми моральної шкоди у розмірі 245000,00 грн це призведе до арешту його рахунків та майна, що у свою чергу заблокує його господарську діяльність та унеможливить повне виконання ним боргових зобов`язань перед кредиторами.

ДП «СхідГЗК» вважає, що позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями ДП «СхідГЗК», а тому вимога про стягнення 245000,00 грн., як компенсації моральної шкоди, на думку відповідача, є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості.

Окрім того, позивач надав відповідь на відзив.

Позивач вважає, що відповідач повинен був створити на його робочому місці такі умови праці, які відповідають нормативно-правовим актам та посадовим інструкціям, а також додержанню вимог чиннного законодавства у галузі охорони праці.

Звертає увагу на те, що через незабезпечення відповідачем належних умов праці на робочому місці позивача, призвело до заподіяння останньому шкоди у зв`язку з отриманним професійним захворюванням. Зрештою позивач відчуває дискомфорт, погіршення здібностей, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків, та вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Таким чином, позивач наполягає на задоволенні своїх позовних вимог.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Так, згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача ОСОБА_1 , вбачається, що позивач у період з 18 лютого 2002 року по 10 вересня 2018 року працював з повним робочим днем на шахті «Інгульська» Виробничого структурного підрозділу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаді підземного гірника на маркшейдерських роботах, підземного прохідника.Наказом № 382 від 10.09.2018 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Актом розслідування причин виникнення професійного захворювання від 11 березня 2019 року, затвердженим управлінням Держпраці у Кіровоградській області форми П-4 встановлено, що причиною професійного захворювання у ОСОБА_1 є: Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній-2,4 мг/мЗ, максимальний-2,5 мг/мЗ при нормі 2,0 мг/мЗ.

Підвищені та знижені температури, температура поверхні устаткування, матеріалів, повітря робочої зони +13,8 С при нормі +17 +26 С.

Рівень вологості та рухомості повітря: вологість 95% при нормі 60-95%, рухомість 0,28 м/с при нормі 03-2,0 м/с.

Рівень фізичного перевантаження, а саме: час перебування в незручній та вимушеній позі складає 26,8-46,8% при нормі до 25% часу зміни, кількість вимушених (більше 30) нахилів корпусу за зміну становить 78-202 при нормі 51-100 відносяться до III класу 1 ступеня важкості трудового процесу. Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль за усатою м`язів тулуба та ніг, кг/с складає по 252600 при нормативі до 100000. За показниками напруженості трудового процесу (особистий ризик) та нерегулярна змінність роботи з роботою в нічну зміну III клас 2 ст. напруженості процесу.

Довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 19 березня 2019 року серії 12ААА № 012015 позивачу первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні медикаментозним лікуванням, лікуванням в ЛПЗ, санкурлікуванням за терміном.

Довідкою Медико-соціальної експертної комісії від 19 березня 2019 року серії 12ААБ №173487 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах виробничого пилу, шуму, вібрації, підземно.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 березня 2020 року серії

12ААА № 085556 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 березня 2020 року серії 12ААБ №571120 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу виробничого пилу, вібрації, шуму.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 березня 2022 року серії

12ААА № 105603 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 60%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні амбулаторним лікуванням, стаціонарним, санаторно-курортним лікуванням.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15 березня 2022 року серії 12ААБ №197104 позивачу встановлено третю групу інвалідності та зазначено про протипоказання роботи в умовах впливу пилу, вібрації.

Як вбачається із медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного захворювання, підтверджується діагнози професійних захворювань позивача, а саме: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня).

Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що у зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки. Через незабезпечення відповідачем належних умов праці і отримання ним професійного захворювання він потребує постійного лікування, не має можливості відновити здоров`я, проходить постійні медогляди та обстеження, відновлювальні процедури, його часто турбує фізичний біль, що ускладнює йому рух та можливість пересування.

Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього професійного захворювання.

Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимогстатті 173 КЗпП Українишкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з відповідними змінами) роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 Постанови роз`яснено, що відповідно достатті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

З огляду на положення ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Надані позивачем докази повною мірою підтверджують ушкодження здоров`я, отримання ним професійного захворювання та інвалідності, факт того що відбулося це при виконанні трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Однак, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «Схід ГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем працездатності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, в результаті професійних захворювань, суд враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили з врахуванням того, що позивачу висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у загальному розмірі 60 % та приймаючи до уваги, що позивач працював в шкідливих умовах праці понад шістнадцять років, виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 120000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача ДП «СхідГЗК» в дохід держави судовий збір в сумі 1200,00 гривень (120 000,00 * 1%).

На підставі викладеного, керуючись ст.153 КЗпП України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 23, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , юридична адреса: вулиця Горького, 2, місто Жовті Води, Кам`янський район, Дніпропетровська область, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровоград, громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якості відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання, суму грошових коштів у розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», , юридична адреса: вулиця Горького, 2, місто Жовті Води, Кам`янський район, Дніпропетровська область, на користь держави судовий збір у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА