Справа № 457/1194/21
провадження №2-з/457/10/22
УХВАЛА

про забезпечення позову

16 листопада 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Олійник Андріани Робертівни про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 адвокат Олійник А.Р. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме та рухоме майно, грошові кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 в межах суми позову в розмірі 54 413,69 доларів США. В обґрунтування заяви зазначає, що сторони майже рік часу намагались мирним шляхом врегулювати спір, однак відповідачем борг не було погашено. Як стало відомо, в час мирних переговорів, відповідачем 29 грудня 2021 року було відчужено власний житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в с.Малечковичі, Пустомитівського району, Львівської області. Вважає, що відповідач затягуючи розгляд справи, намагається відчужити решту нерухомого майна і унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Отже, розгляд вказаної заяви, судом проведено без участі осіб, які беруть участь у справі та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, якими є, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як на підставу задоволення заяви про забезпечення позову, заявник покликається на те, що позивач несе ризик невиконання рішення суду, якщо таким рішенням позовні вимоги позивача до відповідача буде задоволено, у зв`язку з тим, що відповідачем було відчужено майно, яке йому належало.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що спір виник між сторонами з приводу позики коштів, при цьому оригінал розписки суду не надано.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Суд в даному випадку керується приписами ч.6 ст.81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання у заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Тобто саме посилання позивача на можливість вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду, не може свідчити про те, що відповідач має намір і буде ухилятись від виконання рішення суду та не може бути достатньою і обґрунтованою підставою для задоволення заяви.

Так, матеріали справи які не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №922/2163/17).

Окрім того, ставлячи вимогу про накладення арешту на майно відповідача, заявником не надано доказів того, чи взагалі відповідач має у власності будь яке майно, яке підлягає арешту, тобто питання виявлення майна відповідача, на яке можливо накласти арешт, заявник поклав на суд та орган, який, в разі задоволення заяви про забезпечення позову, буде виконувати рішення суду.

Таким чином, з урахуванням вимог, викладених в заяві про забезпечення позову, відсутності доказів, які можуть підтвердити обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову, зважаючи на обсяг позовних вимог, а також відповідність виду і обсягу забезпечення позову, які просить застосувати сторона позивача, правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 247 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Олійник Андріани Робертівни про забезпечення позову відмовити.

Сторони, яким ухвала суду не була вручена у день її складення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Трускавецький міський суд Львівської області впродовж п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя: В. І. Марчук