КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5406/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Куркіної І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пацалюк Альони Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року у складі судді Яровенко Н.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що 21.07.2003 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого останні мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 серпня 2021 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю.

Перебуваючи у шлюбі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про сплату аліментів на дитину від 23.04.2021 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соловчук Л.В., відповідно до пункту 2 якого за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати па утримання дитини аліменти в розмірі 10 000 грн щомісяця, але не менше 25% від всіх видів заробітку.

Позивач зазначає, що на час укладання договору, він був працевлаштований за кордоном та отримував заробітну плату в розмірі 15 000 грн, у зв`язку з чим мав можливість сплачувати аліменти у встановленому розмірі. 05 вересня 2021 року термін перебування за кордон закінчився та позивач був змушений повернутися в Україну. На даний час позивач є безробітнім, а відтак сплачувати аліменти в розмірі 10 000 грн не має можливості у зв`язку з чим просить їх зменшити.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на не повне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвали нове рішення про задоволення позову.

Вказано, що після повернення з закордону у зв`язку з закінчення 05.09.2021 строку на перебування позивач лише наприкінці грудня 2021 року знайшов роботу, яка хоч і не відповідає його фаху, проте допомагає підтримувати мінімальний рівень життя, купувати собі їжу, тощо, проте зазначає, що визначені договором 10 000 грн щомісяця є надмірним тягарем для нього, а зменшення аліментів до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку не порушить інтереси дитини.

У зв`язку з чим, вважає, що потрібно врахувати його матеріальний стан та стягнути аліменти на користь дитини в розмірі 2 510 грн, що є допустимо реальними з огляду на поважні причини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить законне та мотивоване рішення суду першої інстанції залишити без змін. А апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відзиві на апеляційну скаргу просила розгляд справи проводити за її відсутності, тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Пацалюк А.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

У ст. 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

З матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Соловчук Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 566 (а.с.6).

Згідно п. 2 вказаного договору, за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов`язок батька сплачувати на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 10 000 грн щомісяця, але не менше 25% від всіх видів заробітку.

Згідно п.11 договору, розмір аліментів на дитину, визначений у даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших вихвалках, передбачених законом.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові про зменшення розміру аліментів, суд виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів суттєвого погіршення його матеріального стану, а саме: що він є безробітнім та не може влаштуватися на роботу, а також неможливість виплачувати аліменти у визначеному договором розмірі.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений договором, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Обґрунтовуючи зміст вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що на час укладення договору, він працював за кордоном, на території республіки Польща й мав стабільні доходи. Термін його перебування за кордоном закінчився 05.09.2021 й він вимушений був повернутися в Україну, де перебуває в даний час.

Спростовуючи доводи ОСОБА_1 про неможливість працевлаштування та сплати аліментів у встановленому умовами договору розмірі, суд вказав про недоведеність цих обставин, в той час як є особою працездатного віку та за станом здоров`я протипоказань до працевлаштування не має.

Між тим, районний суд, піддавши сумніву правдивість тверджень позивача, залишив поза увагою, що стан його здоров`я та відсутність доказів отримання ним статусу безробітного не може бути безспірним доказом наявності у нього доходів та спроможність сплачувати аліменти у розмірі 10 000 грн.

На спростування пояснень позивача ОСОБА_2 у відповідності до вимог ст.ст.77-80 ЦПК України будь-яких доказів до справи не долучено.

За таких обставин, колегія суддів визнає поспішними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав щодо зменшення розміру аліментів, встановленого умовами укладеного між сторонами договору про сплату аліментів на утримання їх дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Доводи позивача про необхідність встановлення розміру аліментів на утримання ним доньки ОСОБА_3 , у сумі 2 510 грн колегія суддів відхиляє, вважаючи його заниженим та з урахуванням інтересів дитини та можливостей її батька, визначає його у розмірі 5000 грн.

Колегія суддів вважає, що такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав ОСОБА_1 та захистом прав дитини, обов`язок по утриманню якої покладено на нього, як батька та позивача та буде необхідним й достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Пацалюк Альони Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на підставі договору про сплату аліментів на дитину від 23.01.2021 на корить ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10 000 грн до 5 000 грн.

У задоволенні позову у іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 червня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Суддя: