Номер провадження: 22-ц/813/5369/22
Справа № 521/6614/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Хухрова С.В.,

учасники справи:

позивач Військова академія (м. Одеса),

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року у складі судді Гуревського В.К.,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року Військова академія (м. Одеса) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про виселення відповідачів та їх неповнолітніх дітей із самовільно зайнятого житлового приміщення - кімнати АДРЕСА_1 , з наданням іншого житлового приміщення - кімнати №104 у цій же будівлі.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про закриття провадження у справі посилаючись на те, що судом вже розглядався аналогічний позов Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової академії (м. Одеса) до тих же відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , діючих у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання звільнити та повернути приміщення шляхом виселення з кімнати АДРЕСА_2 . Справа № 521/17146/18 розглядалась Малиновським районним судом м. Одеси за результатом розгляду якої ухвалено рішенням від 06.11.2019 про відмову в задоволенні позову, яке постановою Одеського апеляційного суду від 29.12.2020 залишено без змін та набрало законної сили. В обох судових справах один і той самий позивач Військова академія (м. Одеси) є балансоутримувачем спірного жилого приміщення. В обох справах є ті ж відповідачі, діючі у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю одної третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської рад. Предметом спору в обох судових справах є кімната №118 будинку АДРЕСА_3 . В обох справах позивач просить виселити відповідачів із спірного приміщення. Рішенням суду, яке набрало законної сили у справі №521/17146/18 встановлено, а апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про правомірність вселення відповідачів та їх неповнолітніх дітей у будівлю №89, розташовану на території військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 та недоведеності позивачем факту виділення відповідачам саме кімнати № НОМЕР_2 . Судом також встановлено і не підлягає доведенню, що нерухоме майно - будівля АДРЕСА_5 у військовому містечку № НОМЕР_1 є державною власністю, що знаходиться на балансі Військової академії м. Одеса, однак статус вказаного житла (гуртожиток, службове жиле приміщення тощо) позивачем не підтверджений і відповідно позивач не є власником спірного майна. Як зазначено в постанові Одеського апеляційного суду від 29.12.2020, посилаючись на незаконність вселення відповідачів у кімнату №118, позивач жодних обґрунтувань такої незаконності не наводить, не зазначаючи жодного нормативно-правового акту, який було порушено відповідачами під час, як стверджує позивач, самовільного вселення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Військова академія (м. Одеса) звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Військова академія (м.Одеса) звернулась до суду з позовом до відповідачів з інших підстав та з іншими позовними вимогами, тому така процесуальна норма, керуючись якою суд закрив провадження, не підлягала застосуванню, оскільки у відповідності до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Сторони в судове засідання 01.11.2022 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

01.11.2022 від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошенням в країні воєнного стану.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, свої доводи апелянт виклав в апеляційній скарзі, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі послався на те, що аналогічний позов по суті вже був розглянутий Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/17146/18 за позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової академії (м. Одеса) до тих же відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , діючих у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання звільнити та повернути приміщення шляхом виселення з кімнати АДРЕСА_2 .

В повній мірі апеляційний суд не погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності"). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України", від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", заява N 52854/99).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04грудня 2019 року у справі N917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) вказано, що "предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту права або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

Матеріали справи свідчать, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.11.2019, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 29.12.2020 у задоволенні позову Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про зобов`язання звільнити кімнату № НОМЕР_3 в будинку АДРЕСА_3 та повернути приміщення шляхом виселення відмовлено.

Водночас за змістом позову Військової академії (м. Одеса) останній просить виселити відповідачів із самовільно зайнятої кімнати №118 в будівлі №89 з наданням іншого житлового приміщення - кімнати №104 у цій же будівлі.

Дійсно, матеріально-правова вимога про виселення вже була предметом розгляду у справі №521/17146/18, однак вимога про надання відповідачам кімнати АДРЕСА_6 не заявлялася у вказаній справі та не була предметом розгляду.

Зазначене вище виключає абсолютну тотожність позову у даній справі з позовом, який був предметом розгляду у справі.

Крім того, закриваючи провадження у справі, суд не надав оцінку тому, що при первісному зверненні в задоволенні позову відмовлено через невірно обраний спосіб захисту прав, що презюмує право повторного звернення, та наскільки обраний спосіб захисту у цій справі є тотожнім обраному у справі № 521/17146/18.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року про закриття провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової академії (м. Одеса) задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року скасувати.

Справу направити до Малиновського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 11.11.2022.

Головуючий:

Судді: