Справа № 627/1070/21
27 травня 2022 року смт Краснокутськ
Краснокутський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Бугаєнко І.В.,
за участі секретаря - Сургай М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про позбавлення батьківських прав -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що в 2008 році між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 18.05.2012 року розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_2 . Донька залишилася проживати разом з матір`ю.
Позивач зазначає, що з часу припинення шлюбних відносин, тобто з 2010 року і по даний час відповідач не бере участі у вихованні доньки, фактично від неї відмовився, з цього ж періоду не надавав матеріальної допомоги на її утримання, у зв`язку з чим позивач змушена була звернутись з заявою до Краснокутського районного суду про стягнення з відповідача аліментів. Станом на 30 вересня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів складає 111643,13 грн. Відповідач не проявляє намірів побачитись з дитиною та поспілкуватись, не виявляє щодо дитини батьківської турботи та піклування, не виховує та не утримує її.
Позивач у відкритому судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та прохала їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала, пояснила, що з 2010 року з відповідачем не проживають, але інколи він відвідував доньку. З 2010 року деякий час сплачував аліменти, але не кожного місяця, а потім взагалі сплати припинилися. З 2012 року відповідач взагалі зник з життя дитини. Близько 5-6 років назад відповідач приїхав до доньки в стані алкогольного сп`яніння, після чого дитина дуже злякалася. З 2013 року перестав дитину вітати з днем народження та святами. Позивач зазначає, що на даний час дитина не бажає спілкуватися з батьком.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно із вимогами ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», а також шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання. Конверти з поштовими відправленнями - судовими повістками повернулися без вручення адресату, з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч.7 ст. 128 ЦПК України).
Згідно із п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судові повістки про виклик в судові засідання, призначені на 30.11.2021,.15.12.2021, 12.01.2022, 01.02.2022, 16.02.2022, 15.03.2022, 11.04.2022, 21.04.2022 та на 16.05.2022, були надіслані судом за адресою місця реєстрації відповідача - АДРЕСА_1 (єдина відома суду адреса відповідача, яка є адресою його реєстрації). Відмітки про неможливість вручення ОСОБА_3 поштової кореспонденції за місцезнаходженням проставлені поштовим відділенням на цих поштових відправленнях.
Враховуючи викладене, повістка на ім`я ОСОБА_3 , яка була надіслана за адресою реєстрації місця проживання відповідача - АДРЕСА_1 у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що вручена відповідачу.
Крім того, за приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
В судові засідання, призначені на 15.12.2021, 12.01.2022, 01.02.2022, 16.02.2022, 15.03.2022, 11.04.2022, 21.04.2022 та на 16.05.2022, відповідач викликаний через оголошення, розміщене на сайті «Судова влада».
Отже, відповідач у розумінні ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і через оголошення, розміщені на сайті «Судова влада».
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
За приписами ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З огляду на наведене, беручи до уваги, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`являвся в підготовчі та в судові засідання по розгляду справи по суті, жодного разу не повідомив суд про причини неявки, при цьому, судом було вжито вичерпних заходів для забезпечення участі відповідача у розгляді справи та створено всі умови для реалізації ним права викласти свої аргументи та подати докази на заперечення позовних вимог, з метою додержання принципу розумності строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.
Представник третьої особи - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог не заперечував.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заходи забезпечення позову не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились.
З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Ввідділом реєстрації актів цивільного стану Краснокутського районного управління юстиції Харківської області /а.с.5/.
Згідно із копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції Харківської області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано 18.05.2012 року /а.с.6/.
З довідки про місце проживання та склад сім`ї № 533 від 07.10.2021 року виданого виробничім управлінням житлово-комунального господарства Харківської області, вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом з донькою ОСОБА_2 , 2009 року народження /а.с.7/.
Відповідно до акту складеного депутатом Краснокутської селищної ради Бочаровою Н.В., в присутності сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , останні підтверджують, що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_2 з донькою ОСОБА_2 ; батько ОСОБА_3 із сім`єю не проживає, вихованням, матеріальним забезпеченням умов проживання, навчання доньки ОСОБА_2 не займається та її не відвідує, аліменти не сплачує /а.с.8/.
Відповідно до характеристики виданої директором Краснокутського ліцею № 2 Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_2 навчається в ліцеї з першого класу. Учениця забезпечена усім шкільним приладдям для навчання, дівчинку виховує мати ОСОБА_1 . Мати виховує доньку сама, регулярно відвідує батьківські збори. Батько не цікавиться долею дитини, жодного разу не з`являвся у ліцеї, не відвідував батьківські збори, не цікавиться навчанням дитини /а.с.10/.
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.05.2022 року, загальна заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на 30.04.2022 року становить 128901,13 грн.
Згідно із висновком органу опіки і піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 14.12.2021 року № 01-22/7117, вважається доцільне клопотати перед Краснокутським районним судом Харківської області щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 37/.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , пояснила, що вона близько 13 років добре знайома з позивачкою, вони разом народжували дітей, с тих пір підтримують дружні відносини. Свідку відомо, що відповідач ОСОБА_3 не бере участі у житті позивача та їх спільної дитини. З дитиною не спілкується приблизно 6-7 років. Свідок зазначає, що її дитина та дочка позивачки є однокласниками та товаришують. Батьківські збори та шкільні свята завжди відвідує мати, батька на них не було жодного разу, вчителі навіть не знають його. Свідок зазначає, що батько не вітає дитину зі святами, не бере участі у її житті.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , пояснила, що з позивачкою підтримує товариські відносини. Зазначила, що їй відомо про те, що позивач та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_2 . Пізніше шлюб між ними було розірвано, дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Батько з дитиною не спілкується, не відвідує та не телефонує їй, не допомагає ні морально, ні матеріально, фактично відмовився від неї. Відповідач перестав спілкуватися з дитиною ще до розірвання шлюбу. На даний час у дитини зникло бажання спілкуватися з батьком, вона навіть забула як він виглядає. Відповідач не вітає доньку з днями народження та іншими святами, взагалі не цікавиться її життям, не відвідує батьківські збори. Останні років п`ять відповідач взагалі не з`являється до дитини, свідок бачила його востаннє приблизно в 2010 році. Свідок зазначає, що з вона часто спілкується з ОСОБА_2 , в розмовах дівчинка батька не згадує. Всі необхідні речі, їжу та шкільне приладдя купує дівчинці мати, позивач по справі.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
З цією метою дитині, зокрема надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Так, відповідно до вимог закону судомв присутності психолога ОСОБА_9 , було з`ясовано думку малолітньої ОСОБА_2 , з приводу доцільності позбавлення батьківських прав її біологічного батька ОСОБА_3 . Малолітня ОСОБА_2 пояснила суду, що вона не заперечує проти позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав. Зазначила, що з батьком не спілкується, він не вітає її з днями народженнями та іншими святами, не бере участі у її шкільному житті, батьківські збори не відвідує, матеріальної допомоги не надає; востаннє бачила його років п`ять тому.
Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, з`ясувавши думку малолітньої ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).
Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої доньки посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення його від виконання обов`язків по вихованню дитини.
Так, в пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини.
Беручи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками відносно малолітньої доньки, про що до суду надано відповідний висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає за доцільне застосувати такий крайній захід впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав заявлені обґрунтовано та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягають задоволенню.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 151, 152, 164, 165, 166, 171 Сімейного кодексу України, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 сплачений нею судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя І.В. Бугаєнко