Справа № 681/409/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщар А.Г.

з участю секретарів судових засідань Салюк Т.М., Богданевич О.О.

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Кушнірука В.М., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Салюк І.В., представника третьої особи Маслова Р.А.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Полонської міської ради, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, -

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив встановити для нього земельний сервітут довжиною 20 м та шириною 3 м по земельній ділянці, яка належить для ОСОБА_2 , яким надати можливість проїзду на транспортному засобі до його земельної ділянки з метою її обробітку та вивезення зібраного врожаю.

Позов мотивований тим, що у користуванні позивача знаходиться земельна ділянка для ведення городництва орієнтовною площею 0,05 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач, проїзд до котрої постійно пролягав через земельні ділянки будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та був загальним для всіх осіб, які проживають поблизу та користуються земельними ділянками. В 2019 році ОСОБА_2 заборонив для ОСОБА_3 здійснювати проїзд до його городу, повідомив останнього, що частина земельної ділянки, на якій знаходився проїзд, ним приватизована. Також відповідач закрив проїзд брамою, котра замикається, тим самим позбавив позивача можливості належно користуватись своєю земельною ділянкою, що й спонукало його звернутись до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Кушнірук В.М. заявлений позов підтримали.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Салюк І.В. в поданому відзиві (а.с.32-34), а також в ході розгляду справи позов не визнали, зазначивши, що позивачем не надано належних доказів про те, що саме він є власником чи користувачем земельної ділянки, до якої необхідно встановити проїзд, а також про неможливість здійснення проїзду до цієї земельної ділянки іншими способами.

23.07.2021 року в підготовчому судовому засіданні, за клопотанням позивача, ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання (а.с.59) до участі в справі в якості третіх осіб притягнуто Полонську міську раду та суміжного землекористувача ОСОБА_5

05.10.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача адвоката Кушнірука В.М. та по справі призначено земельно-технічну експертизу, а провадження у справі зупинено (а.с.73-75).

17.03.2022 року у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта поновлено провадження у справі (а.с.143), а 06.04.2022 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.151).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, висновок судового експертизи, суд зазначає про таке.

Встановлено, що за ОСОБА_3 в листопаді 2005 року рішенням Полонського районного суду визнано в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_3 (а.с.103).

Відповідно до даних листа посвідченого секретарем Полонської міської ради, а також старостою Новоселицького старостинського округу Полонської міської ради ОТГ (а.с.55, 102) за цим домогосподарством згідно записів у погосподарських книгах, зокрема № 4 за 1991-1995 роки рахувалась земельна ділянка площею 0,39 га, яка складалась із 0,2500 га та 0,1400 га відповідно для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, котрі розташовувались біля зазначеного будинку ( АДРЕСА_3 ); а також ділянка орієнтовною площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства, з місцем розташування АДРЕСА_1 , без номера, щодо якої позивач просив встановити проїзд.

За даними договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених нотаріально 09.03.2017 року, а також витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.43-49) ОСОБА_2 купив у ОСОБА_7 житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,2274 га кадастровий номер :01:006:0219 для будівництва та обслуговування вказаного будинку, котрі розташовані в АДРЕСА_1 .

Згідно показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також даних листа посвідченого старостою Новоселицького старостинського округу Полонської міської ради ОТГ (а.с.55), до 2017 року позивач за усною згодою бувшого власника ОСОБА_11 здійснював проїзд до земельної ділянки площею 0,0474 га, розташованої по АДРЕСА_2 , через земельну ділянку, що знаходиться біля жилого будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , набувши право власності за вказаними вище договорами купівлі-продажу на житловий будинок та земельну ділянку, заборонив ОСОБА_3 здійснювати такий проїзд.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи (а.с.130, 138) позивач на дату проведення експертизи (лютий 2022 року) доступ до території земельної ділянки площею 0,0474 га, що в АДРЕСА_1 , якою він фактично користується, здійснює із АДРЕСА_4 (земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0235) та будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог суд виходить із такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього ж Кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст.99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.1 ст.100 ЗК України).

За положеннями статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_3 не вказав про те, чи має бути запропонований ним земельний сервітут платним, або ж безоплатним, постійним чи на певний строк, а виходячи із принципу диспозитивності суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до висновку вищевказаної судової земельно-технічної експертизи встановлено, що проїзд та прохід до земельної ділянки, якою користується позивач, можливий за трьома варіантами, а саме:

1) встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0219, власником котрої є відповідач;

2) встановлення земельного сервітуту на територію будинковолодіння АДРЕСА_2 ;

3) встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:006:0235 та на територію будинковолодіння, що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, задоволення потреб ОСОБА_3 щодо проїзду та проходу до земельної ділянки можливо здійснювати також іншими способами, а не тільки шляхом встановлення сервітуту на земельну ділянку яка знаходиться у власності ОСОБА_2 , а відтак заявлена позивачем вимога не відповідає вище наведеним положенням земельного та цивільного закону.

Крім цього суд зауважує, що ОСОБА_3 не є власником або землекористувачем земельної ділянки площею 0,0474 га, розташованої в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, в редакції на листопад 2005 року, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Згідно до ст.377 ЦК України, в редакції на листопад 2005 року, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

За положеннями п.п.14.1.73 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України землекористувачами визнаються юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Вище наведеним рішенням суду за позивачем визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований в АДРЕСА_3 , за яким рахувалась земельна ділянка площею 0,39 га, котра складалась: із 0,2500 га та 0,1400 га відповідно для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, котрі розташовувались біля зазначеного будинку ( АДРЕСА_3 ); а також орієнтовною площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства, з місцем розташування АДРЕСА_1 без номера, до якої позивач просив встановити проїзд через земельну ділянку належну відповідачу.

Таким чином, у зв`язку з набуттям ОСОБА_3 права власності на зазначене домоволодіння, до нього на законних підставах могло перейти право користування лише земельною ділянкою, на якій розташований будинок, та частина ділянки, яка необхідна для його обслуговування, тобто в даному випадку не більше ніж 0,25 га.

В той же час, позивач не надав доказів, що він набув права на користування також земельною ділянкою площею 0,0474 га, котра розташована по АДРЕСА_1 та призначена до ведення особистого сільського господарства, що виключає можливість встановлення земельного сервітуту у виді проїзду та проходу через земельну ділянку належну відповідачу.

Керуючись наведеним, ст.ст. 263-265, ч.1 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.06.2022 року.

Позивач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що проживає в АДРЕСА_5 ,

Відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що проживає в АДРЕСА_6 ,

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Полонська міська рада, , місцезнаходження: м. Полонне, вул. Лесі Українки, 114, Шепетівського району, Хмельницької області, поштовий індекс 30500,

ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_7 .

Головуючий: