Справа № 159/2864/21
Провадження № 2/159/36/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Бойчука П.Ю.,

з участю:

секретаря судового засідання Спасюк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковелі цивільну справу за первісним позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит та за зустрічними позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи про визнання припиненим зобов`язань за договором поруки, -

в с т а н о в и в:

19.05.2021 року Державна іпотечна установа звернулася в суд з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 18 січня 2008 року між ТОВ «Банк "Фінанси та Кредит" (далі по тексту Банк) та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № Ф1-08/58909-28, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 167900,00 грн. з оплатою 16,5% річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 18 січня 2022 року, а відповідач зобов`язався погашати заборгованість щомісячними платежами згідно з узгодженим сторонами графіком. Договором також передбачено підстави і порядок нарахування штрафних санкцій за невиконання чи несвоєчасне виконання його умов.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 18 січня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку на АДРЕСА_1 , а також укладено з відповідачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договори поруки №58909-П1, №58909-П2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися перед банком відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником своїх зобов`язань.

Право вимоги за кредитним договором та договорами поруки позивач набув на підставі укладеного з банком договору відступлення права вимоги №17/4-В від 11.02.2015, про що 12.10.2015 було повідомлено боржника з вимогою виконання свого обов`язку новому кредитору.

Позичальник ОСОБА_3 та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договорами поруки не виконали, у зв`язку з чим, станом на 15.04.2021 року, утворилась заборгованість в розмірі 249904,15 грн., з яких: 129210,64 грн. заборгованість по сумі основного боргу, 120693,51 грн. прострочені відсотки за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Крім цього, позивач просить відшкодувати судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року в частині вимог до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відкрито провадження у справі, а в частині вимог до ОСОБА_3 відмовлено у зв`язку із смертю останнього.

12.05.2021 року та 15.05.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали заяви про застосування строків позовної давності, оскільки 16.05.2014 року банк направив їм письмові вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості і тим самим змінив кінцевий термін повернення кредиту. Вважають, що на час звернення до суду з цим позовом строки позовної давності позивачем пропущені.

Крім цього, 19.07.2021 року та 22.07.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали аналогічні за змістом зустрічні позови до Державної іпотечної установи про визнання припиненими зобов`язань за договором поруки.

Вимоги зустрічних позовів обґрунтовано тим, що 21.10.2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою змінено графік погашення кредиту та яка укладена без згоди та відома поручителів. Направлення банком 16.05.2014 року письмової вимоги поручителям про дострокове погашення кредитної заборгованості та звернення до суду у 2016 році з позовом про стягнення кредитної заборгованості вказує про зміну банком кінцевого терміну повернення кредиту, у зв`язку із чим строки позовної давності позивачем пропущені. Просили заявлені вимоги за зустрічним позовами задовольнити та відмовити у задоволенні первісного позову.

Відзив на зустрічний позов до суду не надходив.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, однак, кожен окремо, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Проти первісного позову заперечують, зустрічні позови підтримують.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступних висновків.

Щодо вимог за первісним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії № Ф1-08/58909-28.

Відповідно до умов договору ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" надало ОСОБА_3 кредит в сумі 167900,00 грн. на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, зі сплатою 16,5 процентів річних та кінцевим терміном повернення кредиту 17.01.2022 року (п. 2.1 Договору).

За вказаним Договором, позичальник зобов`язався повністю повернути кредит до 17.01.2022 року, щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості відповідно додатку № 1 (п.3.2.); сплатити банку відсотки за користування кредитним ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 16,5 процентів річних; нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредитних ресурсів з позикового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних ресурсів на позичковий рахунок (п.4.1, п. 4.2.).

Для забезпечення виконання зобов`язань, 18.01.2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_1 , а також між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_2 укладено договори поруки № 58909-П1 та № 58909-П2.

Відповідно до умов зазначених договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожен зокрема, поручилися у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № Ф1-08/58909-28 від 18.01.2008 року та зобов`язалися, у разі невиконання позичальником обов`язків за вказаним кредитним договором, відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники.

18.01.2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку, площею 0,0643 га, що знаходяться у АДРЕСА_1 , з метою забезпечення повернення отриманих в банку кредитних ресурсів за договором від 18.01.2008 року № Ф1-08/58909-28.

31.10.2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору, якою викладено у новій редакції графік погашення кредиту та сплати процентів, що є додатком № 1 до договору.

16.05.2014 року Банк направив поручителям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмові вимоги про необхідність повного дострокового погашення кредиту протягом трьох днів з дати отримання цієї вимоги. Станом на 16.05.2014 року, заборгованість за кредитом складала 144962,77 грн.

11.02.2015 року між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В.

Відповідно до умов цього договору ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" відступило, а Державна іпотечна установа набула права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо), в тому числі щодо боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Пунктами 1.2, 2.1 договору про відступлення права вимоги визначено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних.

Постановою Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 року АТ "Банк "Фінанси та кредит" віднесено до категорії неплатоспроможних.

12.10.2015 року Державна іпотечна установа направила ОСОБА_3 повідомлення № 7118/11/2 про відступлення прав вимоги, в якому повідомлялося про факт набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором.

Згідно з розрахунком, наданого позивачем, за кредитним договором від 18.01.2008 року № Ф1-08/58909-28 утворилась заборгованість, яка, станом на 15.04.2021 року, складає 249904,15 грн., з яких: 129210,64 грн. заборгованість по сумі основного боргу, 120693,51грн. прострочені відсотки за користування кредитом.

Позичальник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23.03.2021 року.

В даній справі провадження відкрито за позовними вимогами щодо відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Ухвала про відкриття провадження в частині відмови у відкритті провадження щодо ОСОБА_3 позивачем не оскаржувалась, будь-які додаткові вимоги чи клопотання з цього приводу не заявлялись.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

З урахуванням наведених положень закону, на підставі договору про відступлення права вимоги від 11.02.2015 року, позивач набув права вимоги до відповідачів.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6-2239цс15.

Договорами поруки, укладеними з відповідачами, визначено, що вона припиняється із припиненням зобов`язання, що забезпечується нею, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором не заявив вимоги до поручителя (п. 5.1).

16.05.2014 року Банк направив поручителям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитом у строк три дні від дати отримання вимоги. Вимогу Банку ОСОБА_1 отримав 26.05.2014 року, ОСОБА_2 24.05.2014 року.

Таким чином Банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту і сплати відсотків за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 18.01.2008 року № Ф1-08/58909-28, а отже міг пред`явити позов до поручителів протягом 6-ти місяців, починаючи від дати порушення ними установленого строку для дострокового повернення кредиту.

Для вимог до ОСОБА_1 такий строк настав 30.05.2014 року, а до ОСОБА_2 28.05.2014 року.

Обчислення шестимісячного строку виконання основного зобов`язання, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, саме із зміненої дати відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду України від 01.11. 2017 року в справі № 6-2615цс16.

Протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов`язання Банк не пред`являв вимоги до поручителів.

В 2016 році Банк звертався до суду з позовом до позичальника і поручителів про стягнення кредитної заборгованості, проте за заявою Банку такий позов залишено без розгляду (справа № 159/5263/14-ц, провадження № 2/159/1/16).

В даній справі позивач, набувши право вимоги за договором, звернувся з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.05.2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

На момент пред`явлення Банком вимоги про дострокове повернення кредиту, положення ст. 559 ЦК України діяли в редакції Закону України від 16.01.2003 року № 435-IV, і саме їх суд застосовує при вирішенні даного спору. Зміни, внесені згідно із Законами № 1414-VIII від 14.06.2016, № 2478-VIII від 03.07.2018, набрали чинності, коли порука за даними договорам вже була припинена.

Укладення між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_3 додаткової угоди від 31.10.2008 року до вказаного кредитного договору, якою змінено графік погашення кредиту та сплати процентів, не може бути підставою припинення поруки, оскільки, як слідує з їх змісту, обсяг відповідальності поручителів не збільшився.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 14.09.2016 року в справі № 6-1451цс16, звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки.

Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

За таких обставин суд прийшов висновку про те, що порука ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за виконання позичальником ОСОБА_3 кредитних зобов`язань є припиненою на підставі положень ч. 4 ст. 559 ЦК України та пункту 5.1 договору поруки, а тому у задоволенні первісного позову слід відмовити за безпідставністю.

Щодо вимог за зустрічними позовами.

Поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заявлено зустрічні позови до Державної іпотечної установи про визнання припиненими зобов`язань за договорами поруки.

Такі вимоги обґрунтовано тим, що після зміни строку виконання основного зобов`язання банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителів.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам

В своїй постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

- для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках: - кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи -боржника в позасудовому порядку;

- особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником) (пункт 57);

- спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права (пункт 58);

- якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання (пункт 61);

- наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений (пункт 62);

- застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите (пункт 64);

- у разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту (пункт 65).

З наведеного випливає, що право на позов не є абсолютним і може бути обмежено.

В даній справі права поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 захищені за первісним позовом суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення з них коштів з тих підстав, що порука припинилася.

Зважаючи на обставини цієї справи, позовні вимоги про визнання поруки припиненою не є належним способом захисту. Тому в задоволенні зустрічних позовів також необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, понесені сторонами судові витрати по сплаті судового збору залишаються за сторонами.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, на підставі ст. ст. 512, 514, 516, 553, 554, 559, 1050, 1054 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні первісного позову Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит відмовити.

В задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Державної іпотечної установи про визнання припиненим зобов`язань за договором поруки відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 червня 2022 року.

Головуючий:П. Ю. БОЙЧУК