провадження № 22-ц/824/6443/2022 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку і призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документута та на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишенні без розгляду клопотання про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики.

24 листопада 2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання про поновлення процесуального строку та призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документу. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 в березні 2021, звернулась до Енергодарського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним. У рамках справи №316/666/21 подано ряд клопотань, направлених на витребування інформації про доходи ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , оригіналу відповідної розписки та проведення експертизи цієї розписки. ОСОБА_1 очікувала в ході розгляду цивільної справи №319/666/21 отримати відповідні докази на обґрунтування власної правової позиції, про збирання яких зазначалось у відзиві. Відтак, клопотання про призначення експертизи не подане при поданні відзиву у цивільній справі №756/16428/20, оскільки на момент звернення до суду з відзивом ОСОБА_1 вчинялись дії щодо збирання доказів, про що свідчить направлення позову до Енергодарського міського суду Запорізької області та подачі в рамках відповідної справи заяв та клопотань, спрямованих на отримання доказів. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив поновити строк на подання клопотання про призначення судової експертизи та призначити почеркознавчу експертизу давності виконання документу.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку та призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документу відмовлено.

Крім того, 24 листопада 2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли клопотання про поновлення процесуального строку та витребування доказів у цивільній справі №756/16428/20, а саме у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна», ДП «Національні інформаційні системи», Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Запорізькій області, Енергодарської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Запорізькій області та ОСОБА_3 . Клопотання обґрунтовані тим, що відповідно до вказівок суду апеляційної інстанції, необхідна перевірка обставин (фактів), які є предметом судового розгляду у цивільній справі №316/666/21, а у відповідача ОСОБА_1 відсутня можливість самостійно отримати та надати суду вказані документи, що підтверджує позицію відповідача щодо необхідності витребування вказаних документів через суд. ОСОБА_1 одночасно з поданням відзиву на позовну заяву, повідомила суд, що нею здійснюються заходи по збиранню доказів на підтвердження обставин, які остання виклала у відзиві на позовну заяву та зазначила, що вони будуть подані до суду після подання відзиву. Відтак, клопотання про витребування доказів не було подане при поданні відзиву, оскільки на момент звернення до суду з відзивом ОСОБА_1 вчинялись дії щодо збирання доказів про що свідчить направлення відповідних адвокатських запитів. З огляду на вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив поновити строк на подання клопотань про витребування доказів та витребувати ряд інформації.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року взадоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку відмовлено. Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку для призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документу, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, апелянт зазначає, що відповідне клопотання про призначення судової експертизи не було заявлено раніше в рамках справи № 756/16428/20, оскільки відповідач 2 очікував отримати результати проведення експертизи в рамках справи № 316/666/21. Внаслідок скасування ухвали від 04 червня 2021 року та відновлення провадження у справі, відповідачем 2 через свого представника, у першому судовому засіданні після відновлення провадження заявлено ряд клопотань спрямованих на витребування доказів та подано клопотання про призначення судової експертизи. За результатами розгляду клопотання відповідача 2 про призначення судової експертизи постановлена оскаржувана ухвала від 18 січня 2022 року. На думку апелянта, вказане свідчить про добросовісне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання обов`язку сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню обставин справи. В порушення норм процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини та не надав їм належної оцінки відповідно до вимог закону, що призвело до постановления помилкової ухвали.

Крім того, не погоджуючись з ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишенні без розгляду клопотання про витребування доказів, ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, апелянт зазначає, що за результатами розгляду адвокатських запитів представнику апелянта відмовлено у наданні вказаної інформації, оскільки запитувані дані становлять конфіденційну інформацію, яка може бути надана тільки за рішенням суду. Вказує, що на першому судовому засіданні, яке відбулось у вказаній справі, відповідачем 2 поставлено перед судом питання щодо витребування відповідних доказів, оскільки вжиті заходи не дали можливості самостійно отримати вказану інформацію. На думку апелянта, твердження суду про незвернення відповідача 2 до суду з відповідними клопотаннями «протягом досить тривалого періоду часу», не відповідають дійсності, оскільки фактично відповідні клопотання були подані у першому ж судовому засіданні, яке відбулось у вказаній справі. В рамках розгляду справи № 316/666/21 відповідачем 2 одночасно з позовом подано ряд клопотань, спрямованих на витребування інформації та призначення судової експертизи.

Послідовність дій відповідача 2 свідчить, що останнім дійсно вчинялись дії спрямовані на збирання доказів в рамках розгляду справи № 316/666/21, які внаслідок пов`язаності могли бути використані під час розгляду справи № 756/16428/20. Апелянт вказує, що в порушення норм процесуального права суд першої інстанції не звернув уваги на обставини та не наддав їм належної оцінки відповідно до вимог закону, що призвело до постановления помилкової ухвали.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзивів на апеляційні скарги.

27 травня 2022 року до суду надійшов відзив позивача, ОСОБА_3 , поданий представником, адвокатом - Фетісовим Євгеном Павловичем, на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в поновлені строку задоволенні клопотання про поновленя строку щодо призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документу, згідно якого позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 , в силу ч.ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України, повинна була подати до суду клопотання про призначення експертизи разом з поданням відзиву або обґрунтувати неможливість подання цього клопотання у встановлений строк, з причин, що не залежали від неї. Відмова суду у поновленні встановленого процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін. Ухвала суду першої інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законною, обґрунтованою та ухваленою з додержанням норм матеріального і процесуального права.

27 травня 2022 року до суду надійшов відзив позивача, ОСОБА_3 , поданий представником, адвокатом - Фетісовим Євгеном Павловичем, на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишенні без розгляду клопотання про витребування доказів, згідно якого позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що відповідач 2 порушила вимоги норм ч.ч. 3, 4 ст. 83, ч. 1 ст. 84 ЦПК України, не подала до суду клопотання про витребування доказів разом з поданням відзиву та не обґрунтувала неможливості подання клопотання про витребування доказів у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Адвокатські запити представника ОСОБА_1 - адвоката Петришака А.Я. були подані після закінчення строку на подання відзиву, тобто після встановленого законом строку на подання клопотання про витребування доказів, що є окремою підставою для визнання неповажними причин пропущення відповідачем ОСОБА_1 строку на подання клопотань про витребування доказів. На думку позивача, ОСОБА_1 не навела обґрунтованих причин, що перешкодило їй отримати такі запитувані відповідні докази самостійно. Заявлене представником відповідача 2 клопотання від 01.04.2021 р. про витребування від Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» та Приватного акціонерного товариства «Київстар» інформації про вхідні та вихідні дзвінки було спрямоване не тільки на порушення основоположних прав і свобод позивача як людини і громадянина, зокрема права на таємницю його телефонних розмов та права на невтручання в його особисте життя у зв`язку з обробкою його персональних даних, а й вказане клопотання не може розглядатися судом в межах цивільного процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення процесуального строку щодо призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документу суд першої інстанції виходив з того, що наведені у клопотанні доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали ОСОБА_1 незалежно від цих обставин подати відповідне клопотання про призначення експертизи у даній справі у передбачені законом строки.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції в цій частинні, колегія суддів виходить з наступного.

Призначення та проведення експертизи у цивільному судочинстві регулюється статтями 103-113 ЦПК України, Законом України «Про судову експертизу» та Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 №1950/5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

В ч. 1 ст. 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

Отже, діючим цивільним процесуальним законодавством передбачено, що експертиза у справі призначається судом у разі необхідності з`ясування фактичних обставин, що становлять предмет доказування.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 04 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду про відкриття провадження від 04 січня 2021 року відповідачу було встановлено для подачі відзиву строк 15 днів з дня отримання копії позову та доданих до нього документів.

Згідно з ч.ч. 1, 7, 8 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду, разом з позовною заявою та доданими до неї документами була вручена відповідачеві ОСОБА_1 21 січня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 10 лютого 2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_1 зазначає, що клопотання про призначення експертизи не подане при поданні відзиву у цивільній справі №756/16428/20, оскільки на момент звернення до суду з відзивом ОСОБА_1 вчинялись дії щодо збирання доказів, про що свідчить направлення позову до Енергодарського міського суду Запорізької області та подачі в рамках тієї справи заяв та клопотань, спрямованих на отримання доказів.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено, що вказане клопотання про призначення експертизи мало бути подане згідно ч.3 ст.83 ЦПК України разом з поданням відзиву на позов, натомість клопотання подане лише 24 листопада 2021 року, тобто після закінчення встановлених законом процесуальних строків.

При цьому, до поданого клопотання не додано докази, які б підтверджували, що саме станом на момент звернення до суду з відзивом ОСОБА_1 , вчинялись дії, які унеможливлювали подання вказаного клопотання у передбачені строки.

Поряд з цим, колегія суддів критично розцінює доводи апелянта, що дії щодо збирання доказів для розгляду справи Енергодарським міським судом Запорізької області є поважними підставами для пропуску процесуального строку у даній справі, оскільки вчинення будь яких процесуальних дій при розгляд іншої справи не звільняють сторону від вчинення всіх необхідних процесуальних дій у передбачені законом строки в даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для відповідача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені у клопотанні доводи про наявність поважних причин пропуску процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали ОСОБА_1 незалежно від цих обставин подати відповідне клопотання про призначення експертизи у даній справі.

Що ж стосується доводів іншої апеляційної скарги, то залишаючи без розгляду клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про витребування доказів суд першої інстанції виходив з того, що наведені у клопотаннях доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали відповідачу ОСОБА_1 незалежно від цих обставин подати вчасно відповідне клопотання про витребування доказів.

Оцінюючи такі висновки суду колегія суддів враховує наступне.

Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 04 січня 2021 року було прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.Визначення порядку розгляду справи, встановлення процесуальних строків на подання сторонами відзиву на позову, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, порядок їх подання, встановлені вищезазначеною ухвалою суду від 04 січня 2021 року, яка була направлена стороні відповідача ОСОБА_1 у передбаченому ЦПК України порядку.

Відповідна ухвала суду, разом з позовною заявою та доданими до неї документами була вручена відповідачеві ОСОБА_1 21.01.2021. 10.02.2021 на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву.

Обґрунтовуючи клопотання про витребування доказів, представник ОСОБА_1 , зазначив, що відповідно до вказівок суду апеляційної інстанції, необхідна перевірка обставин (фактів), які є предметом судового розгляду у цивільній справі №316/666/21, а у відповідача ОСОБА_1 відсутня можливість самостійно отримати та надати суду вказані документи, що підтверджує позицію відповідача щодо необхідності витребування вказаних документів через суд. ОСОБА_1 одночасно з поданням відзиву на позовну заяву, повідомила суд, що нею здійснюються заходи по збиранню доказів на підтвердження обставин, які остання виклала у відзиві на позовну заяву та зазначила, що вони будуть подані до суду після подання відзиву. Клопотання про витребування доказів не було подане при поданні відзиву, оскільки на момент звернення до суду з відзивом ОСОБА_1 вчинялись дії щодо збирання доказів, про що свідчить направлення відповідних адвокатських запитів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем, до поданого клопотання про витребування доказів представником відповідача ОСОБА_1 не додано докази, які б підтверджували, що саме станом на момент звернення до суду з відзивом ОСОБА_1 , вчинялись відповідні дії щодо направлення адвокатських запитів.

Частинами 3, 4 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції, вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що клопотання про витребування доказів мали бути подані згідно ч.3 ст.83 ЦПК України разом з поданням відзиву на позов. Натомість клопотання подані лише 24.11.2021, тобто після закінчення встановлених законом процесуальних строків.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Зазначені у клопотаннях доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали відповідачу ОСОБА_1 незалежно від цих обставин подати відповідне клопотання про витребування доказів.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторні та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/17563/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 557/94/19.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

А відтак, відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін.

Враховуючи все вище наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційних скаргах не спростовують висновків суду першої інстанції та не гуртуються на вимогах закону.

Направлення запитів, заявлення клопотання про витребування доказів до іншого суду, в рамках іншого судового провадження, на думку колегії суддів не перешкоджало відповідачу 2 заявити відповідні клопотання у визначений процесуальний строк і у даній справі.

Отже, всі посилання апеллянта, колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття судового рішення під час перегляду даної справи, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а також, не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних ухвал.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, порушення судом норм процесуального права при його постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані ухвали не можуть бути скасовані, як такі, що постановлені з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку щодо призначення судової почеркознавчої експертизи давності виконання документу та ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 18 січня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишенні без розгляду клопотання про витребування доказів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова