Провадження № 2/643/2011/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2022 року м. Харків

Московський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді Горбунової Я.М., за участю секретаря Ускової Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та розподілення особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та розподілення особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони є власниками 2/3 спірної квартири, а інша 1/3 частина належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності. Згоди щодо порядку користування квартирою та утримання даного нерухомого майна між співвласниками, а саме, з відповідачем, не досягнуто, через що позивачі звернулися до суду для вирішення даного спору.

Представник позивачів надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти зачного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлямвся про час та місце розгляд справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення та поновлення провадження та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися.

Зі згоди представника позивача, суд постановляє заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.12.2008 р. за р.№ 5А-08-300176 Управлінням комунального майна та приватизації ХМР.(а.с.17)

Спірна квартира має загальну площу 64,8 кв.м. і складається з трьох житлових кімнат загальною житловою площею 45,2 кв.м.: кімната № 1 площею 15,5 кв.м., кімната № 2 площею 15,6 кв.м., кімната № 3 площею 14,1 кв.м. Крім того, в квартирі обладнані кухня, вбиральня, ванна кімната, коридор, вбудована шафа.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду від 25 грудня 1995 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998) № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Ця норма свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, кожен із співвласників спірної квартири має право на частку у праві власності на майно (ідеальну частку) в цілому і частка кожного співвласника не є вираженою в натурі.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15 та до подібних правових висновків дійшов верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, провадження № 61-24395св18.

На ідеальну частку кожного із співвласника припадає по 15,06 кв.м. житлової площі, що фактично приближене до тієї частки, яку позивачі просять залишити у користуванні відповідача.

Так позивачі просять виділити їм у користування на їх ідеальні частки дві житлові кімнати: у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити 1-шу та 2-гу кімнату, які є сумісними, площею 15,5 кв.м. та 15,6 кв.м. відповідно з балконами площею 6,9 кв.м., у користування відповідача ОСОБА_3 залишити 3-тю кімнату площею 14,1 кв.м., яка є ізольованою, в загальному користуванні залишити кухню - 6,2 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., коридор - 7,3 кв.м., вбудовану шафу - 0,7 кв.м.

Згідно ст. 47 Конституції України та ч. 3 ст. 9 ЖК України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Таким чином суд, вважає за можливе встановити порядок користування квартирою, який запропонований позивачами з урахуванням порядку користування, який склався між сторонами, у зв`язку із чим, суд задовольняє зазначену вимогу у повному обсязі.

Встановити порядок користування спірним житлом відповідно до ідеальних часток співвласників не надається можливим.

На думку суду, такий порядок користування квартирою не буде порушувати інтереси відповідача та крім того відповідає вимогам ст.ст. 48 ЖК України, бо цей розмір жилої площі кімнат знаходиться в межах норми житлової площі на одну особу, встановлений законодавством.

Позовні вимоги в частині розподілення особових рахунків, не підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги є передчасними, так як позивачами не надано суду доказів, що вони звертались в досудовому порядку до відповідних органів із заявами про відкриття окремих особових рахунків та їм необґрунтовано було відмовлено в задоволенні їх вимог.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 264-265,280-282 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визначити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1-шу та 2-гу кімнату, які є сумісними, площею 15,5 кв.м. та 15,6 кв.м. відповідно з балконами площею 6,9 кв.м., у користування відповідача ОСОБА_3 виділити 3-тю кімнату площею 14,1 кв.м., яка є ізольованою, в загальному користуванні залишити кухню - 6,2 кв.м., ванну кімнату - 2,1 кв.м., вбиральню - 1,2 кв.м., коридор - 7,3 кв.м., вбудовану шафу - 0,7 кв.м.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сплачений ними судовий збір у загальному розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Я.М. Горбунова