Ухвала

20 червня 2022 року

м. Київ

справа № 357/7582/20

провадження № 61-19465св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Томилівська сільська рада Білоцерківського району Київської області в особі Державного реєстратора Науменко Олени Євгенівни, Головне управління Держгеокадастру у Київській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Верланова С. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на 64/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером 0:05:011:0012, відповідно до його частки у праві власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 право на 36/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером 0:05:011:0012, відповідно до її частки у праві власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 . Внесено зміни до розділу у Державному реєстрі прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103, запис про право власності номер 35989362, щодо відомостей про вид спільної часткової власності та розмір часток на земельну ділянку з кадастровим номером 0:05:011:0012, змінивши 1/2 частку на 36/100 частин земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вперше спірна земельна ділянка була виділена ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рішенням міської ради від 31 серпня 2004 року на праві спільної сумісної власності без визначення конкретних часток, при цьому позивач був власником 64/100 частин житлового будинку, а ОСОБА_3 був власником 36/100 частин житлового будинку, то вказані особи набули права власності на землю пропорційно розміру їх часток у вартості будівель. У подальшому у державному акті помилково вказано часткову власність співвласників на земельну ділянку, що підтверджується повідомленням державного кадастрового реєстратора Зик А. С. від 17 лютого 2020 року № 020. Тобто, презумпція набуття позивачем та відповідачами права власності на спірну земельну ділянку у розмірі 1/2 частки позивачем спростована, а доводи відповідачів про наявність домовленості про рівні частки у праві на землю не знайшли підтвердження в судовому засіданні.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що саме державний акт на землю був правовстановлюючим документом, який посвідчував право власності особи на земельну ділянку, тому частки сторін у праві власності на спірну земельну ділянку визначені по 1/2 частині, то підстави для їх зміни або визначення у іншому розмірі відсутні.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку. Такий акт лише посвідчував відповідне право та не мав самостійного юридичного значення.

Суд застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 509/4216/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі

№ 469/1044/17.

У грудні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просили оскаржувану постанову залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення. Зазначали, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Томилівська сільська рада Білоцерківського району Київської області в особі Державного реєстратора Науменко Олени Євгенівни, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування запису про реєстрацію права власності та встановлення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська