Справа № 462/7137/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2022 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, -

встановив:

Представник ЛКП «Залізничнетеплоенерго» Станько Ю. П. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів 7 179,76 грн. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 року та сплачений судовий збір. В обгрунтування заявлених позовних вимог вказує, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії. Площа квартири відповідачів включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається навантаження. Будинок обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує покази використаної теплової енергії, що підтверджує факт надання позивачем теплової енергії до будинку, в якому знаходиться квартира відповідачів і площа якої включена до всієї опалювальної площі будинку. Факт надання послуг з централізованого опалення споживачам, зокрема і відповідачам, які зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актами зняття показів комерційних засобів обліку теплової енергії. Однак, відповідачі не виконують належним чином покладені на них обов`язки, не вносять плату за надані їм та спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у відповідачів наявна заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року по 31.03.2017 року у сумі 8 728, 65 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 29 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачів належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією.

Представником відповідачів - адвокатом Снігур Г. М. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заявлені ЛКП «Залізничнетеплоенерго» вимоги до відповідачів заперечила у повному обсязі та просила у задовленні позову відмовити. Вказує, що між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг та позивачем не доведено належними доказами підстав, які визначено ст. 11 ЦК України, виникнення правовідносин із відповідачами. Зокрема, покликання позивача на укладення договору із відповідачами шляхом опублікування умов такого договору 01 липня 2014 року у газеті «Високий замок» № 92 є безпідставним та неправомірним, оскільки таке оприлюднення не може вважатись належним та не може свідчити про те, що відповідачі належним чином ознайомились із таким договором. Окрім того, зазначає, що квартира АДРЕСА_2 відключена від внутрішньо будинкових мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, а сам будинок АДРЕСА_3 здано в експлуатацію у 1999 році та з того часу у під`їзді № 3 вказаного будинку, де знаходиться квартира відповідачів, опалення у загальних місцях користування відключено та ніколи не функціонувало, батареї у під`їзді відключені від центрального опалення за згодою мешканців під`їзду. Належних доказів на підтвердження надання позивачем послуг не надано, ряд долучених копій документів стосуються оплати послуг за адресою: АДРЕСА_4 та інших учасників, натомість представлені відомість про нарахування та оплату послуг безпосередньо відповідачам не є належним доказом правильності проведення такого нарахування, оскільки не містять жодної інформації щодо способу нарахування та показників лічильника опалення, акти зняття показників засобів обліку теплової енергії лише частково підписані споживачем, умови угоди на яку покликається позивач в даних актах відповідачам невідомі та не підписувались.

Представником позивача - адвокатом Станько Ю. П. подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вказує на підставність та обгрунтованість заявлених позовних вимог та просить позов задоволити у повному обсязі, звертає увагу на те, що у житловому будинку АДРЕСА_3 встановлений комерційний прилад обліку теплової енергії, визначений за допомогою комерційного вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними обєктами нерухомого майна, опалення місць загального коистування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). У даному випадку обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення розподіляється між споживачами пропорційно до площі квартири. Відповідно до п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постаноою КМУ № 630 від 21.07.2005 року «споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади комунального господарства.». Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 р. У відповідності до п. 2.1.3. Наказу якщо системою будинкового обліку не передбачено окремого обліку теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, але передбачено теплолічильники у кожного споживача та загально будинковий облік теплоти, кількість теплової енергії на опалення місць загального користування з урахуванням втрат розподільчими внутрішньо будинковими трубопроводами опалення визначаються як різниця між кількостю теплової енергії на опалення будинку та загальною кількістю теплової енергії на опалення всіх інших приміщень».

Відповідачем І. І. Вербицьким та представником відповідачів Г. М. Снігур подано письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких вказують, що із поданої відповіді на відзив вбачається зміна заявленої позовної вимоги про стягнення заборгованості за договором про надання послуг кв. АДРЕСА_5 , оскільки позовна вимога у відповіді звучить як стягнення заборгованості, яка виникла у будинку АДРЕСА_3 . Жодного договору про надання послуг між «Залізничнетеплоенерго» та відповідачами не укладалось, послугами ЛКП «Залізничнетеплоенерго» не користуються, із порядком проведення нарахувань заборгованості та тарифами розрахунку не ознайомлені. У під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_3 не існує жодного приєднаного до мереж позивача пристрою або тепловикористального обладнання, які б використовували теплову енергію з мереж позивача, відтак позивач намагається стягнути неіснуючу заборгованість на неіснуючу послугу, яка надається за ніби то договором, який насправді не укладався.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії та виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.03.2017 р. №342 ЛКП «Залізничнетеплоенерго» переоформлено ліцензії АВ № 597442 на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, АВ № 597443 на право провадження господарської діяльності з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, АВ № 597444 на право провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, видані ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на безстрокові.

Тобто, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» має право надавати та надає теплову енергію, в тому числі і за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачі у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і реєстрацію № 415, виданою 08.01.2021 ЛКП «Залізничнетеплоенерго».

Будинок, в якому знаходиться квартира відповідачів, обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує покази використаної теплової енергії.

Позивач вказує, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади комунального господарства.

Судом встановлено, що згідно акта, затвердженого рішенням міжвідомчої комісії з розгляду питань відключення від мереж ЦО і ГВП 24.09.2007 року, квартира АДРЕСА_2 відключена від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП будинку АДРЕСА_3 .

Як вбачається із актів зняття показів засобів обліку теплової енергії Львівським комунальним підприємством «Залізничнетеплоенерго» вчасно надавались, а споживачі за адресою: АДРЕСА_3 користувались житлово-комунальними послугами центрального опалення у період з січня 2018 до грудня 2020 року.

Згідно відомості про нарахування та оплату послуг центрального опалення з особового рахунку ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість станом на 01.01.2021 становить 7 179, 76 грн.

Відтак, у даному випадку, існує спір щодо оплати послуг за опалення відповідачами місць загального користування будинку та між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (чинними на момент виникнення заборгованості) та надалі Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року № 690, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, якою встановлено порядок розподілу споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Методика розрахунку № 359 щодо обрахунку розміру щомісячної оплати, чинна на момент виникнення заборгованості у відповідачів, діяла до 25 січня 2019 року, коли набрала чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2018 року № 315.

Як визначено пунктом 2 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг загальнобудинковими потребами на опалення є витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Постановою Верховного суду України від 22 грудня 2020 року по справі № 311/3489/18 викладено правовий висновок, згідно якого споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.

Так, відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Верховний Суд вказував, що згідно з пунктом 28 Правил споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.

Крім того, як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

У відповідності до ч. 6 ст. 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Щодо розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами, то визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів вказує на те, що між позивачем та відповідачем відсутній будь який договір про надання послуг, оскільки опублікування умов договору у газеті «Високий Замок» № 92 (5156) не може вважатись належним та не може свідчити про те, що відповідачі належним чином ознайомились із таким договором.

З приводу наведеного твердження суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Тлумачення як положень частини 1 статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу).

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Тобто, хоч у даному випадку договір між позивачем та відповідачами не укладався, однак правовідносини, які виникли, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно яких споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №344/10719/16-ц.

Представник відповідача також вказує про неправомірну зміну позивачем предмету позову всупереч вимогам, передбаченим ст. 49 ЦПК України та подання до матеріалів справи неналежних доказів, а саме актів за період з жовтня 2016 по квітень 2019 року, ухвали від 03.07.2019 у справі № 462/2675/19 та платіжного доручення № 601 від 14.12.2020.

Так, тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У даному випадку, як вбачається із прохальної частини позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року у розмірі 7 179,76 грн. та надалі в ході судового розгляду даний предмет позову позивачем не змінювався.

Натомість, оглянувши долучені до матеріалів справи довідку з місця проживання про склад сім`ї, виданої 08.08.2020 ЛКП «Сяйво», відомість про нарахування та оплату послуг за адресою: АДРЕСА_6 та акти від 28.03.2019, 29.01.2019, 25.02.219, 27.12.2018, 28.11.2018, 20.04.2018, 29.10.2018, 27.03.208, 26.02.2018, 29.11.2017, 29.12.2017, 27.10.2017, 26.04.2017, 23.02.2017, 27.03.2017, 27.01.2017, 26.12.2016, 26.10.2016, 30.11.2016, 10.10.2017, ухвалу суду про скасування судого наказу у справі № 462/2675/19 та платіжне доручення, суд погоджується із зауваженням представника відповідача та не бере до уваги вказані документи, осільки такі розцінюються судом як помилково подані позивачем до матеріалів даної справи, так як зміст таких документів жодним чином не стосується обставин заявленого ЛКП «Залізничнетеплоенерго» позову до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Водночас, відповідачем ОСОБА_1 у письмових запереченнях на відповідь на відзив заявляється про заявлення позивачем вимог за межами строку позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Так, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за період з січня 2018 року по грудень 2020 року із пропуском строку позовної давності, а саме 30.09.2021 року, при цьому не надавши суду доказів поважності причин пропуску строку позовної давності та не просив такий поновити, відомостей щодо оплати відповідачами сум заборгованості та відповідно переривання строку позовної давності відсутні, а тому суд приходить до переконання, що у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з січня 2018 року по серпень 2018 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що відповідачі фактично отримавши послуги з ценрального опалення місць загального користування за спірний період відповідно мають і обов`язок оплатити вартість таких послуг, однак належним чином не виконували покладений на них обов`язок, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд приходить до висновку, що заявлені ЛКП «Залізничнетеплоенерго» позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення у межах строку позовної давності у розмірі 5 750, 16 грн.

Крім того, згідно з ч. 1 ст.141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 818,00 грн. та відповідно підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. 67 ЖК України, ст.ст. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 274, 275, 279, 264, 265, 268, 274-278 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позовну заяву Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - задоволити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» заборгованість по оплаті за спожиту теплову енергію за період з вересня 2018 року по грудень 2020 року у розмірі 5 750 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 16 копійок.

Стягнути порівно із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 818,00 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго», місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Петлюри, 4 а, .

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

Суддя (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно

Суддя Б.М.Гедз