Постанова

Іменем України

27 січня 2022 року

м. Київ

справа № 442/653/20

провадження № 61-15313св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року, ухвалене суддею Кучаковським Ю. С., та постанову Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Шеремети Н. О., Ванівського О. М., Цяцяка Р. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» (далі - ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що з 2004 року вона перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ», спочатку обіймаючи посаду монтера кабельного виробництва, а з січня 2008 року - посаду фахівця відділу обліку робочого часу.

27 вересня 2019 року відповідачем було видано наказ «Про внесення змін до штатного розпису», згідно з яким у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці затверджено з 30 грудня 2019 року вивести зі штатного розпису товариства, зокрема, три штатних одиниці посади фахівця відділу робочого часу.

08 жовтня 2019 року її було попереджено про наступне звільнення з посади фахівця відділу обліку робочого часу з 30 грудня 2019 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку зі скороченням посади, яку вона обіймала. Також у цьому наказі було запропоновано переведення на інші вільні посади, але, як стверджує позивачка, вони не відповідали її кваліфікації.

30 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця відділу обліку робочого часу на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивачка вважала своє звільнення незаконним, оскільки на день звільнення з роботи її безперервний трудовий стаж становив 34 роки 5 місяців. При цьому вона має вищу освіту зі спеціальністю економіст. За час роботи на підприємстві до неї не було застосовано жодних дисциплінарних стягнень, а навпаки вона постійно отримувала премії та заохочення.

Зважаючи на викладене позивачка просила визнати незаконним та скасувати наказ від 30 грудня 2019 року «Про припинення трудового договору ОСОБА_1 », поновити її на роботі у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» на посаді фахівця відділу обліку робочого часу, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2019 року по день подачі позову (30 січня 2020 року) у розмірі 14 190 грн 75 коп.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці у вигляді скорочення штату працівників. Відповідач при звільненні позивачки з посади фахівця відділу обліку робочого часу дотримався норм КЗпП України, що регулюють порядок вивільнення працівників.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Заявник посилається на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу відповідача ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмбХ» просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до наказу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 15 грудня 2004 року ОСОБА_1 прийнято на роботу у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» монтером кабельного виробництва за строковим договором з 15 грудня 2004 року по 15 грудня 2005 року, з випробувальним терміном один місяць, з оплатою праці згідно трудового договору.

Відповідно до наказу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 21 січня 2008 року ОСОБА_1 переведено на посаду фахівця відділу обліку робочого часу на час відпустки по догляду за дитиною основного працівника.

Згідно з наказом ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 27 вересня 2019 року «Про внесення змін до штатного розпису» з 30 грудня 2019 року передбачалося виведення зі штатного розпису підприємства, зокрема у відділі персоналу HR - фахівець відділу обліку робочого часу - 3 штатні одиниці (а. с. 14-17, т. 1).

Наказом ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 27 вересня 2019 року «Про створення комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення» створено комісію, на яку покладено обов`язок визначити осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення і подати протокол не пізніше 11 жовтня 2019 року. Також зобов`язано відділ персоналу підготувати порівняльну таблицю для роботи комісії з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення і подати на розгляд комісії не пізніше 10 жовтня 2019 року.

Відповідно до наказу керівника відділу персоналу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» Герилів Л. від 07 жовтня 2019 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату» відділ персоналу уповноважено підготувати письмові повідомлення працівникам про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади, зокрема, фахівця відділу обліку робочого часу ОСОБА_1 (а. с. 18-20, т. 1).

08 жовтня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про заплановане звільнення з посади фахівця відділу обліку робочого часу згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 30 грудня 2019 року, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. У цей же день ОСОБА_1 ознайомилася з цим наказом, що засвідчила своїм підписом у ньому (а. с. 25, т. 1). Одночасно з попередженням їй запропоновано переведення на вільні вакансії у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ», зокрема монтера кабельного виробництва та оператора верстатів з програмним керуванням, від яких вона відмовилася.

15 жовтня, 15 листопада та 30 грудня 2019 року ОСОБА_1 тричі пропонувалося переведення на вільні вакансії на підприємстві: адміністратора, економіста, оператора технологічних установок, оператора верстатів з програмним керування або монтера кабельного виробництва, від переведення на які ОСОБА_1 відмовилася (а. с. 83-85, т. 1).

Наявність у ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» інших вільних вакансій, крім тих, які пропонувалися ОСОБА_1 , судами не встановлено.

Згідно з наказом ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» від 30 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади фахівця відділу обліку робочого часу 30 грудня 20129 року у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Указане звільнення відбулося із виплатою позивачці компенсації за 11 днів невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку.

З цим наказом ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис 30 грудня 2019 року (а. с. 11, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випаду, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

У пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Розглядаючи трудовий спір, який виник у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди, дотримавшись вимог закону, з`ясували, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці у вигляді скорочення чисельності або штату працівників, роботодавець дотримався положень КЗпП України, які регулюють вивільнення працівника, попередивши позивачку про наступне вивільнення за 2 місяці.

Суди дослідили надані роботодавцем докази у вигляді наказів, службових записок керівника адміністративного відділу ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГмБХ» й визнали їх належними доказами щодо змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовилася від переведення на інші вільні вакансії на цьому підприємстві.

Відповідно до статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації частина 2 цієї статті визначає підстави для надання переваг в залишенні на роботі.

Суди встановили, що ТОВ «Леоні Ваернінг Системс УА ГмбХ», звільняючи з посади фахівця обліку робочого часу ОСОБА_1 , надали оцінку кваліфікації та продуктивності праці всім працівникам, які займають посаду фахівця обліку робочого часу та дійшли висновку, що ОСОБА_1 з цих підстав немає переважного права на залишення на роботі, надавши переваги іншим працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, належним чином встановивши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено законно, оскільки відбулося із дотриманням вимог статей 40, 49-2 КЗпП України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в оскаржуваних судових рішеннях суди застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 161/7196/19 (провадження № 61-4375св20).

Колегія суддів вважає такі доводи заявника безпідставними, оскільки у справі № 161/7196/19 встановлені обставини, які свідчать про те, що питання щодо переважного права залишення на роботі працівника роботодавцем взагалі не розглядалося. Натомість у справі, яка переглядається, встановлені інші фактичні обставини, які свідчать про те, що питання щодо переважного права залишення на роботі ОСОБА_1 роботодавцем ТОВ «Леоні Ваернінг Системс УА ГмбХ» розглядалося і останнім у цій частині були дотримані вимоги статті 42 КЗпП України.

За таких обставин висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. У цих справах застосовано інше нормативно-правове регулювання, ніж застосовано у справі, яка переглядається, з урахуванням встановлених у ній конкретних обставин.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Колегія суддів вважає, що у справі, яка розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до власної переоцінки позивачем встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних помилок.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 листопада 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. І. Грушицький

Є. В. Петров