Головуючий в 1 інстанції Мирошниченко Ю.М.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

31 січня 2022 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Зайцевої С.А.,

суддів Лопатіної М.Ю., Мальцевої Є.Є.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про визнання необґрунтованою відмову в прийомі на роботу, спонукання укласти трудовий договір, -

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про визнання необґрунтованою відмову в прийомі на роботу, спонукання укласти трудовий договір - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 06 січня 2022 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, а саме:

- подання на адресу суду апеляційної інстанції апеляційної скарги викладеної українською мовою з її копіями відповідно до кількості учасників справи;

- надання доказів на підтвердження майнового стану у відповідності до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір» або проведення сплати судового збору з наданням відповідного документа, що підтверджує сплату.

Надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення, копію ухвали від 06 січня 2022 року отримано 12 січня 2022 року.

18 січня 2022 року на виконання вказаної ухвали надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких останній зокрема зазначає та просить прийняти до уваги, що в Україні гарантується вільний розвиток, використання та захист російської мови, застосування мов гарантується державою. Виключно законами України визначається порядок застосування мов. Посилаючись на ст.ст. 10, . 24 Конституції України, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ч.ч. 3,4 ст. 9 ЦПК України, ч. 2 ст. 15 КАС України, рішення КС по справі № 8-рп/08, вважає, що подання позовної заяви, апеляційної чи касаційної скарги на російській мові до суду не є підставою для залишення без руху, чи вимогою подання українською мовою та є незаконним та дискримінаційним. Тому, на його думку, Державою Україною, законами України гарантовано позивачу право подання апеляційної скарги російською мовою.

Щодо судового збору, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про судовий збір» зазначає, що суд з урахуванням майнового стану особи може звільнити від сплати судового збору, якщо предметом позову є захист соціальних, трудових прав. В якості доказу підтвердження неможливості сплати судового збору просить, долучити копію трудової книжки позивача з записом про надання статусу безробітного; витребувати з Маріупольського центру зайнятості довідку про доходи безробітного позивача.

Обґрунтування заяви не є слушним, а доводи скаржника є довільним трактуванням позивача норм законодавства на свою користь. Ухвалюючи процесуальне судове рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги до оформлення і змісту апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом, який вирішить спір щодо його цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Згідно з частиною першою статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом (стаття 10 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі статтями 185, 357 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.

З урахуванням того, що заявник не виконав вимоги ухвали суду апеляційної інстанції, відповідно до статей 185, 357 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.

Доводи скаржника про те, що гарантовано позивачу право подання апеляційної скарги російською мовою, в Україні гарантується Конституцією України та законами України розвиток, використання та захист російської та інших мов національних меншин і захист від дискримінації, зокрема, за принципом мови, якою володіє скаржник, є необґрунтованими, оскільки залишення апеляційної скарги без руху, згідно з вимогами закону для усунення скаржником недоліків апеляційної скарги не може вважатися дискримінацією останнього.

Правила щодо належного оформлення процесуальних документів є обов`язковими для усіх учасників судового процесу, що спростовує відповідні доводи.

Суд зауважує, що передбачена законодавством України вимога щодо подання процесуальних документів державною мовою не є звуженням прав позивача чи дискримінацією останнього за мовною ознакою, оскільки крім послуг перекладача, на законодавчому рівні закріплені серед іншого державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 570/5377/17, в ухвалах Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 212/3240/20, від 25 листопада 2021 року у справі № 641/3542/17, від 23 листопада 2021 року № 372/3444/20, від 03 листопада 2021 року № 263/3063/17, від 20 вересня 2021 року № 265/1998/21, від 16 серпня 2021 року № 2012/4962/2012, від 16 серпня 2021 року № 522/21531/19, від 11 серпня 2021 року № 243/3908/19, від 02 серпня 2021 року № 639/3033/20, від 14 червня 2021 року № 639/7509/15-ц.

Щодо надання доказів на підтвердження майнового стану у відповідності до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір» або проведення сплати судового збору з наданням відповідного документа, що підтверджує сплату слід зазначити наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Положення Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і в строки покладається на особу, яка подає скаргу.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Констатація скрутного майнового становища без надання доказів на підтвердження цих обставин не може вважатися достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору, що узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої, судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Відповідно до ст.ст. 185, 357 ЦПК України, у разі невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху у встановлений строк, скарга вважається неподаною і повертається особі, яка її подала.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що вимоги ухвали суду апеляційної інстанції ані у встановлений строк, ані по теперішній час не виконано, недоліки апеляційної скарги не усунуті, апеляційна скарга підлягає поверненню у відповідності до вимог ст. 357 ЦПК України.

При цьому, повернення апеляційної скарги не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися із апеляційною скаргою до апеляційного суду, у тому порядку, який встановлений законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст. 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про визнання необґрунтованою відмову в прийомі на роботу, спонукання укласти трудовий договір вважати неподаною і повернути її скаржнику.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вказана ухвала апеляційного суду не перешкоджає у випадку усунення недоліків апеляційної скарги звернутися з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного суду на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Судді: