РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року

м. Рівне

Справа № 555/1158/21

Провадження № 22-ц/4815/650/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Березнівська міська рада, ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Березнівський районний виробничий відділ Рівненської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оніщук М.А. на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року, ухвалене в складі судді Мельничук Н.В., у справі № 555/1158/21,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Березнівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Березнівський районний виробничий відділ Рівненської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним рішення Березнівської міської ради №168 від 30.11.2011 року та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 746600, виданого 01.06.2012 року недійсним, скасування державної реєстрації.

Позов обґрунтовано тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором продажу будинку від 23.11.1998 року ААН №781136, посвідченого приватним нотаріусом Березнівського районного нотаріального округу Гайдук О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №305.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РВ 01676, виданого Березнівською селищною Радою народних депутатів 15.03.2000 року, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,12 га на території смт. Березне Березнівської селищної ради.

26.09.2018 року позивач звернувся у відповідну землевпорядну організацію з метою внесення змін до розміру земельної ділянки, проте 24.05.2021 року отримав рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з причин перетину земельної ділянки з ділянкою ОСОБА_2 кадастровий номер :01:003:0362, площа співпадає на 6.7175%.

У зв`язку з тим, що земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку позивача, тому порушується його право вільно володіти та користуватися належною земельною ділянкою, просить суд про задоволення позову.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Березнівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - Березнівський районний виробничий відділ Рівненської регіональної філії «Центр державного земельного кадастр)» про визнання незаконним рішення Березнівської міської ради №168 від 30.11.2011 року та державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 746600, виданого 01.06.2012 року недійсним, скасування державної реєстрації відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду мотивоване тим, що належна ОСОБА_2 земельна ділянка відмежована від земельної ділянки позивача ОСОБА_1 металевим та бетонним парканом на фундаменті, по конфігурації та за площею відповідає державному акту серії ЯМ № 746600 від 01 червня 2012 року, а тому підстави для скасування державного акту відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Покликається на те, що судом першої інстанції не враховано інформації згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 07 червня 2021 року, з якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0362 розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 1,1000 га, зареєстрована 01.06.2012 року Рівненською регіональною філією ДП "Центр ДЗК" на праві власності за ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку позивача на 6,7175%.

Вказує, що ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. Зокрема, відсутній детальний опис робіт (наданих послуг).

У відзиві на апеляційну скаргу Березнівська міська рада заперечує доводи останньої, просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку від 15 березня 2000 року серії РВ № 01676, виданого на підставі рішення Березнівської селищної ради народних депутатів від 24 грудня 1999 року № 63, ОСОБА_1 у приватну власність передана земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташована на території смт. Березне, Березнівської сільської ради.

У березні 2018 року ОСОБА_1 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території АДРЕСА_1 на території Березнівської міської ради.

Рішенням державного кадастрового реєстратора відділу у м. Новодністровську міськрайонного управління у Сокирянському районі та м. Новодністровську Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 24 травня 2021 року № ЗВ-021 ОСОБА_1 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з підстав перетину ділянки з ділянкою, кадастровий номер :01:003:0362. Площа співпадає на 6,7175%.

Рішенням Березнівської міської ради від 26 травня 2017 року № 269 ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки площею 0,03 га для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , за рахунок земель, що перебувають у його користуванні.

Рішенням Березнівської міської ради від 30 листопада 2011 року № 168 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу житлової забудови, передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення 01 червня 2012 року ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 746600, площею 0,1000 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-021 від 07.06.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0362 розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, зареєстрована 01.06.2012 року Рівненською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» на праві власності за ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частинами 1-5 статті 79-1 ЗК України передбачено що, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій сьомій статті 79-1 ЗК України) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно цієї ж статті державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера, де кадастровий номер - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації та зберігається за нею протягом всього часу існування.

Згідно ч.ч. 3-5, 8, 9 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» особа, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноважена нею особа з метою здійснення державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подає: заяву; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документацію із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства, за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно до п. 10 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 рокуу справі № 372/2650/17 (провадження № 61-12760св19) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Крім того, згідно пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок - на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, - на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру. У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених у підпункті 2 цього пункту, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу згідно з додатком, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельних ділянок. Відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: зберігаються в ДЗК постійно разом з відомостями відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. […] матеріали справи не містять доказів, в якому саме місці відбулося накладення земельних ділянок. Доводи про те, що межі земельної ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_3, будуть накладатися і в разі інвентаризації зі зміною конфігурації, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи на підтвердження вказаних доводів не містять доказів та фактично такі доводи є припущеннями позивача. Ураховуючи викладене, апеляційний суд зробив правильний висновок, що позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, що відбулося фактичне накладення меж земельних ділянок, яке призвело до порушення його прав власності щодо виділеної в натурі земельної ділянки, площею 0,33 га.».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 570/1721/20 (провадження № 61-10072св21) зазначено, що «вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка, загальною площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (кадастровий номер :01:000:0533),яка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі оскаржених рішень органу місцевого самоврядування, є частиною земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,40 га, яка була передана ОСОБА_1 на підставі рішення Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 27 червня 2003 року № 67. Судами правильно враховано, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. Позивач під час розгляду справи не заявляв клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи».

Згідно п. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом кожна особа має вчиняти кожну дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

У справі, що переглядається ОСОБА_1 вважає, що земельна ділянка ОСОБА_2 накладається на земельну ділянку позивача; позивач належних та допустимих доказів (як от висновок судової земельно-технічної експертизи тощо) на підтвердження факту накладання земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку, яка належить йому, не надав. Клопотань щодо забезпечення доказів (зокрема, щодо призначення судової земельно-технічної експертизи) позивач не заявив.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог за необґрунтованістю, оскільки позивач не довів їх належними та достатніми доказами.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Захарчук М.І. про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем надані належні докази (договір про надання правової допомоги, в якому сторонами визначена фіксована сума гонорару адвоката; копія квитанцій про сплату гонорару у вказаному розмірі) на підтвердження понесених витрат, а розмір витрат відповідає критерію реальності та розумності, є співмірним зі складністю справи і обсягом виконаних адвокатом робіт. При цьому позивачем не надано доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності зі складністю справи та її значенням для відповідача, а загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, не виходить за розумні межі розміру гонорару.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

В постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) вказано, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд встановив, що на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано акт приймання правничої допомоги із зазначенням переліку наданих послуг, копію платіжного доручення на суму 10 000 грн та довіреність на представництво інтересів відповідача. Під час розгляду апеляційним судом справи по суті представник відповідача разом з відзивом на апеляційну скаргу, в якому викладено попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, також надав замовлення на надання правничої допомоги. Крім того, в матеріалах справи наявний договір про надання правничої допомоги. Проте відповідач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для ухвалення додаткового рішення (постанови) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Разом з тим у справі, яка переглядається, винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги від 09 липня 2021 року визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, яка за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, на виконання положень частини четвертої статті 137 ЦПК України, апеляційний суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як в межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналіза не потребують.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Оніщук М.А. залишити без задоволення.

Рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 01 грудня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 червня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.