Провадження № 4-с/225/3/2022
Єдиний унікальний номер 225/6618/21
Дзержинський міський суд Донецької області
УХВАЛА

Іменем України

25 січня 2022 м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участю:

секретаря Пузиревської Ю.О.,

скаржника ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Торецький міський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Киреєва А.М. від 23.03.2018 про встановлення боржнику ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні ВП№11065980.

В обґрунтування скарги посилається на те, що на виконанні у Торецькому міському відділі ДВС СМУМЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження №11065980, яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-478, виданого 06.03.2007 Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2007 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Постановою від 28.01.2009 було відкрито виконавче провадження. 07.10.2021 йому стало відомо, що державним виконавцем у 2020 (точна дата прийняття рішення йому не відома) відносно нього винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, у зв`язку із наявною у нього в 2020 заборгованості зі сплати аліментів. Зазначає, що вказану постанову не було надіслано на його адресу. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, в період часу з січня по червень 2020 з його заробітної плати аліменти утримувались щомісячно. 20.08.2020 він звільнився з ДП «Торецьквугілля», але при розрахунку з його заробітної плати також були утриманні кошти на аліменти, в тому числі на погашення заборгованості по аліментам. 01.09.2020 він працевлаштувався до ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», про що одразу повідомив державного виконавця. Однак, до листопада 2020 відрахування з його заробітної плати не проводились, у зв`язку з тим, що державним виконавцем не спрямовано до місця його роботи виконавчий лист. 13.11.2020 він на електронну пошту відділу ДВС спрямував лист про зміну місця своєї роботи. З листопада 2020 до теперішнього дня з нього продовжується утримання аліментів, за вказаний період часу заборгованість зі сплати аліментів значно зменшилась. Крім того зазначає, що у зв`язку із значною віддаленістю місця його роботи (м. Авдіївка) від місця мешкання (м.Торецьк) та відсутністю прямого пасажирського сполучення між зазначеними містами, він вимушений добиратися до місця роботи на власному транспортному засобі. Вважає, що встановлене державним виконавцем обмеження, порушує його права та інтереси на право власності, оскільки таким обмеженням він позбавлений працювати у м. Авдіївка, отримувати доходи на своє існування та утримання дитини на виконання виконавчого документу, що в цілому позбавляє його основного законного джерела засобів для існування.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав викладених у ній, крім того зазначив, що користування транспортним засобом необхідно йому для проїзду з/на роботу.

Представник Торецького ВДВС у Бахмутському районі Донецької області СМУМЮ (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав заперечення на скаргу, в якій зазначив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №11065980, відкрите на підставі виконавчого листа №2-478, виданого 06.03.2007 Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.02.2007 та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. В перебігу примусового виконання вказаного виконавчого листа за період з 13.04.2012 по 01.03.2018 у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 98137,18 грн. Зазначене стало підставою для винесення державним виконавцем 23.03.2018, зокрема постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Копію вказаної постанови було направлено на адресу боржника, яка вказана у виконавчому листі, 23.03.2018, але конверт повернувся до відділу (за закінченням терміну зберігання). Станом на 15.11.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становить 27838,54 грн.

Заінтересована особа (стягував) в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належно, причини неявки не інформувала.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, вислухавши скаржника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої Закону України № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За правилами частин першої та третьої статті 71 Закону України № 1404-VІІІ порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), здійснюється виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, стягнутих у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якого заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Положеннями пункту 2 частини 9 статті 71 Закону України № 1404-VІІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний виконавець виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців - до погашення заборгованості зі слати аліментів у повному обсязі.

Як передбачено пунктами 1, 2 частини 10 статті 71 Закону України № 1404-VІІІ тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Відповідно до Закону України № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами ВП №11065980 від 23.03.2018, старшим державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Киреєвим А.М. встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. (а.с. 30)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, здійсненого державним виконавцем Торецького міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Лощаковою С. заборгованість за аліментами ОСОБА_1 за виконавчим провадженням з примусового виконання виконавчого листа №2-478, виданого 06.03.2007 Дзержинським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на 01.03.2018 становить 96675,68 грн., станом на 15.11.2021 27838,54 грн. (а.с. 27-28,59-60).

При винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, державним виконавцем прийнято до уваги наявність заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася у боржника з 13.04.2012 по 01.03.2018 та становить 96675,68 грн., що перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців.

Крім того, копія оскаржуваної постанови була направлена на адресу боржника (за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 ) рекомендованим листом 23.02.2018, але поштове відправлення було повернуто на адресу відділу з поміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 44).

Відповідно до пояснень скаржника в суді, з нього стягуються аліменти у розмірі 50 % від його заробітної плати і станом на сьогоднішній день заборгованість по аліментам становить близько 20 тисяч гривень. Але ці обставини не впливають на правомірність винесеної державним виконавцем постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, оскільки визначена державним виконавцем заборгованість станом на 01.03.2018 становила 96675,68 грн., не спростована під час розгляду справи судом і не погашена боржником повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Державний виконавець повинен враховувати положення частини 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка мовить про те, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Отже, у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищезазначених підстав.

Не є такою підставою в розумінні ч.10 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" доводи скаржника, що транспортний засіб необхідний для проїзду на роботу.

Тобто скаржником не надано до суду належних та допустимих доказів наявності передбачених ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» обставин.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, враховуючи те, що як встановлено судом, державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що право скаржника не порушено, тому у задоволенні скарги слід відмовити, оскільки доводи скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447-452, 268, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Торецький міський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання неправомірною та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 31.01.2022.

Суддя : Є.В. Челюбєєв