Провадження № 2/686/4675/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 грудня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Антосєва В.П.,

представника позивача Савченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

встановив:

13 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з червня 2009 року та до моменту подання даної позовної заяви відкрито та безперервно користується й фактично володіє квартирою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 посилається на те, що підтримує вказаний об`єкт нерухомого майна у належному стані, проводить поточний ремонт помешкання, здійснює оплату комунальних послуг. З огляду на зазначене, в силу користування ОСОБА_1 вищевказаною квартирою у період понад тринадцять років; вчинення дій, пов`язаних із утримання квартири та підтримання її у належному стані; фактичної відмови попереднього власника ОСОБА_2 від квартири, не вчинення ним будь-яких дій щодо утримання квартири, в тому числі, оплати комунальних послуг, підтримання квартири у належному стані ОСОБА_1 просить суд визнати право власності на квартирою АДРЕСА_1 за набувальною давністю, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 18 липня 2022 року у справі відкрите провадження та призначено по справі підготовче засідання.

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги позову підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 , який повідомлявся про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. У відповідності до ст. 223 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом об`єктивно встановлено, що 31.01.2006 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_4 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ), що підтверджується копією спадкової справи № 417-2004.

Також, представник позивача долучила до матеріалів справи копію розрахункової книжки із ПАТ «Хмельницькобленерго», копію платіжної книжки про оплату квартплати та експлуатаційних витрат, копію абонентської книжки по розрахунку за централізоване опалення і гаряче водопостачання, копії квитанції про розрахунок за опалення із Хмельницьктеплокомуненерго, копію розрахункової книжки із МКП «Хмельницькводоканал», копію абонентської книжки по розрахунку плати за тверді побутові відходи із ХКП «Спецкомунтранс» та копії квитанцій про оплату за комунальні платежі.

Проте, як вбачається із вказаних копій, книжки для оплати за комунальні послуги були виписані на ім`я власника квартири ОСОБА_2 .

При цьому, сам по собі факт проживання позивача у зазначеній в позові квартирі і її утримання, не може бути законною підставою для визнання за позивачем права власності на це майно за набувальною давністю.

Окрім того, представник позивача долучила до матеріалів справи акт від 17.03.2021 року, яким ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , підтвердили факт того, що ОСОБА_1 з червня 2009 року та по дату складання акту постійно та безперервно проживає у кв. АДРЕСА_1 , за свій рахунок самостійно сплачує комунальні послуги, які надаються до квартири, проводила за власний рахунок у даній квартирі ремонт і була єдиною, хто після смерті ОСОБА_4 , хто підтримував житло у належному стані і окрім неї ніхто цим житлом не користувався та не цікавився. На такі ж факти в акті від 06.07.2022 року вказали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Окрім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є сестрою позивача ОСОБА_1 , вказала, що чоловік позивача ОСОБА_9 разом із відповідачем ОСОБА_2 проходив військову службу і запропонував позивачу жити в його квартирі, оскільки сам проживає у РФ. ОСОБА_1 проживає в квартирі з 2009 року.

Свідок ОСОБА_7 - однокласник позивача ОСОБА_1 та її чоловіка, і вказав, що він допомагав сім`ї ОСОБА_10 возити меблі на квартиру, проте чия це квартира свідок не знає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що квартира на Зарічанській належить товаришу ОСОБА_9 з яким вони разом вчились у військовому училищі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без титульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договору найму тощо) виключає застосування набувальної давності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 добросовісність володіння полягає у тому, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Так, слід зазначити що володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі.

Зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог та матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу відомо, що квартира належить ОСОБА_2 , такий факт підтвердили свідки в судовому засіданні, відомості про те, що відповідач відмовився від свого права власності на належне йому майно квартиру АДРЕСА_1 у матеріалах справи не містяться, а тому підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 344 ЦК України немає.

Таким чином, суд вважає, що відкритість і безперервність користування позивачем майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що з моменту вселення позивачу було достеменно відомо, що вона користується квартирою, у якої є власник ОСОБА_2 , висновок про обґрунтованість позову не відповідає обставинам справи і суперечить нормам матеріального права.

Таким чином, врахувавши обставини справи та надавши належну правову оцінку поданим доказам, вірно застосувавши норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із відсутністю підстав для застосування положень статті 344 ЦК України до спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 317, 321, 344 ЦК України та відповідно до ст. ст. 4, 5, 7, 10, 13, 81, 141, 264-265, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

На рішення, позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів до Хмельницького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2022 року.

Суддя: О.М. Палінчак