Провадження № 22-ц/801/1672/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 рокуСправа № 127/14214/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №127/14214/22 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прилепського Івана Анатолійовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2022 року, постановлену у складі судді Бессараб Н. М.,

ВСТАНОВИВ

У липні 2022 року до Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду.

Дана позовна заява 08.07.2022 була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків строком не більше п`яти днів з моменту отримання копії ухвали, з наступних підстав.

Позовна заява не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

До позовної заяви не додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Предметом заявленого позову є стягнення за рахунок коштів державного бюджету з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду, завдану незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду в сумі 1677000 грн.

Разом з тим, позовна заява не містить належного обгрунтування та зазначення обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України.

У позові не вказано внаслідок яких і чиїх незаконних дій позивачу завдано моральну шкоду на підставі ст. 1176 ЦК України.

Позивачем не зазначено доказів і не залучено орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, оскільки Державна казначейська служба України відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету.

При цьому зверталася увага позивача на таке.

Позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

Предмет позову це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов.

Зміст це частина позову, яка відображає звернену до суду вимогу про здійснення певних дій, пов`язаних із застосуванням конкретних способів захисту порушеного, оспореного чи невизнаного права.

Значення елементів позову полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, адже суд відповідно до ст. 13 ЦПК розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Отже, позивачу необхідно було конкретизувати підстави й зміст позовних вимог, зазначивши конкретні способи захисту прав або інтересів позивача, які передбачені законом або договором, виклавши позовну заяву в новій редакції та надавши її суду та копії відповідно до кількості відповідачів по даній справі.

Позивачем не зазначено доказів, що ОСОБА_1 був затриманий та взятий під варту 20.02.2014.

Позивачем ОСОБА_1 не додано доказів, що позивач утримується під вартою в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1" станом на день звернення до суду із вказаним позовом, оскільки це має значення для визначення підсудності справи.

Позивачем зазначено, однак не додано до позову належним чином завірену копію вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 27.01.2015 та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 12.05.2015, вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.07.2017 з відміткою про набуття чинності.

Представником позивача ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримано 08.07.2022 електронною поштою, що підтверджується електронним підтвердженням про дату, час направлення та про отримання тексту електронного документа - ухвали суду від 08.07.2022, однак вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк та станом на 15.07.2022 не усунуті, тому позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду вважається неподаною та повернута позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Прилепський Іван Анатолійович подав апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просив скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву від учасників справи не надходило.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

До позовної заяви не додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Предметом заявленого позову є стягнення за рахунок коштів державного бюджету з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь позивача моральну шкоду, завдану незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду в сумі 1677000 грн.

Разом з тим, позовна заява не містить належного обґрунтування та зазначення обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України.

У позові не вказано внаслідок яких і чиїх незаконних дій позивачу завдано моральну шкоду на підставі ст. 1176 ЦК України.

Позивачем не зазначено доказів і не залучено орган, дії якого, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, оскільки Державна казначейська служба України відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету.

Отже, позивачу необхідно конкретизувати підстави й зміст позовних вимог, зазначивши конкретні способи захисту прав або інтересів позивача, які передбачені законом або договором, виклавши позовну заяву в новій редакції та надавши її суду та копії відповідно до кількості відповідачів по даній справі.

Позивачем не зазначено доказів, що ОСОБА_1 був затриманий та взятий під варту 20.02.2014.

Позивачем ОСОБА_1 не додано доказів, що позивач утримується під вартою в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1" станом на день звернення до суду із вказаним позовом, оскільки це має значення для визначення підсудності справи.

Позивачем зазначено, однак не додано до позову належним чином завірену копію вироку Немирівського районного суду Вінницької області від 27.01.2015 та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 12.05.2015, вироку Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 14.07.2017 з відміткою про набуття чинності.

Постановляючи 15 липня 2022 року ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції вказав, що копію ухвали суду позивач одержав електронною поштою 08 липня 2022 р., але у визначений судом строк недоліки позовної заяви не усунув.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Копія ухвали суду надіслана до виконання адвокату Прилепському І.А. на електронну пошту, проте докази отримання відсутні.

Повертаючи позовну заяву суд, як підставу повернення зазначив, що копію ухвали суду позивач одержав електронною поштою 08 липня 2022 р., але у визначений судом строк недоліки позовної заяви не усунув.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим та передчасним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зроблений висновок, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач повідомлений про надходження на його ім`я будь-якої кореспонденції.

Крім того, колегія суддів зауважує, що місцевим судом не використано зазначені позивачем в позовній заяві засоби телефонного зв`язку, шляхом скерування отримання ним ухвали про залишення позовної зави без руху.

Зважаючи на зазначені обставини, суд першої інстанції, вирішуючи питання про повернення позовної заяви, дійшов передчасного висновку про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позову без руху, оскільки доказів належного сповіщення його про її існування та обізнаності про необхідність усунення недоліків, матеріали справи не містять.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голднер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герен проти Франції» від 29 липня 1998 року, § 37, рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що питання оцінки обґрунтованості позову (допустимості доказів) вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, тому суд не вправі з цих підстав залишати позовну заяву без руху та повертати позивачу. Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Прилепського Івана Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 липня 2022 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

І.М. Стадник