Справа № 165/904/21
Провадження № 2/156/15/22
Рядок статзвіту № 77
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2022 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Федечко М. О.

за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 156/904/21

за позовом ОСОБА_1 ,

до Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича,

виконавчого комітету Нововолинської міської ради,

Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня"

про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету про звільнення, визнання незаконним розпорядження Нововолинського міського голови про звільнення і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач Карпус Б.С. - не з`явився;

представник виконавчого комітету Нововолинської міської ради - Ханас Ю.С.,

представник Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" - Найдич Г.В.,

в с т а н о в и в :

І. Суть спору

30.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича, виконавчого комітету Нововолинської міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету про звільнення, визнання незаконним розпорядження Нововолинського міського голови про звільнення і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди. Позовну заяву обґрутовано тим, що з 05.11.2020 року він, відповідно до розпорядження Нововолинського міського голови №115-ро від 02.11.2020 року «Про тимчасове виконання обов`язків директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» був призначений виконуючим обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» на період до призначення директора у встановленому законодавством порядку.

03.03.2021 року виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області прийнято рішення №73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 » із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України у зв`язку з одноразовим грубим порушення трудових обов`язків. На виконання вказаного рішення виконавчого комітету Нововолинським міським головою Карпусом Б.С., 03.03.2021 року видане розпорядження №61-ро «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, пункт 1 статті 41 КЗпП України.

Вважає звільнення з роботи Відповідачами незаконним та таким, що проведено неуповноваженим суб`єктом, з грубим порушенням норм трудового права, оскільки виконавчий комітет міської ради не уповноважений звільняти керівників комунальних підприємств та всупереч нормам чинного законодавства перебрав на себе повноваження міського голови; міським головою в розпорядженні про звільнення не зазначено жодного конкретного грубого порушення ним трудових обов`язків, що робить таке розпорядження незаконним; Нововолинським міським головою і виконавчим комітетом Нововолинської міської ради неправильно застосовано норми КЗпП України при його звільненні та грубо порушено норми чинного законодавства при здійсненні незаконного звільнення.

Так, прийнявши рішення про його звільнення, виконавчий комітет перебрав на себе повноваження міського голови, що суперечить п.10 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», яким право призначати та звільняти керівників комунальних підприємств надано лише міському голові. В даному випадку виконавчий комітет ще й зобов`язав голову видати відповідне розпорядження, що теж виходить за межі повноважень виконавчого комітету та суперечить змісту Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». В свою чергу Нововолинський міський голова неправильно посилаючись на норми КЗпП України та керуючись незаконним рішенням виконавчого комітету, видав розпорядження про його звільнення, не зазначивши в ньому жодного конкретного порушення ним трудових обов`язків, що робить таке розпорядження незаконним. Більше того, до застосування дисциплінарного стягнення Нововолинським міським головою в нього не було витребувано письмових пояснень, що є грубим порушенням ст.149 КЗпП України. Також на момент його незаконного звільнення він був депутатом Нововолинської міської ради 8-го скликання, однак ні виконавчим комітетом Нововолинської міської ради, ні Нововолинським міським головою при проведенні його звільнення не було дотримано вимоги Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», оскільки ними жодним чином не було його попереджено про таке звільнення. Крім цього Нововолинська міська рада в установленому законом порядку не була повідомлена про його звільнення за 15 днів до такого звільнення.

Також вважає, що проступок, що ставиться йому у вину не належить до одноразового грубого порушення трудових обов`язків, при застосуванні такого дисциплінарного стягнення грубо порушено вимоги ст.149 КЗпП. У зв`язку із затримкою оформлення документів, що сталася не з вини підрядника і лікарні, договір №284-Р/2020 від 10.08.2020 року між комунальним некомерційним підприємством «Нововолинська центральна міська лікарня» та ТзОВ «Рай-Буд» з приводу реконструкції приміщень першого поверху будівлі хірургічно-травматологічного корпусу КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» для відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги на проспекті Перемоги, 7 в м. Нововолинську Волинської області був пролонгований до 20 січня 2021 року. На виконання умов договору ТзОВ «Рай-Буд» було надано банківську гарантію №15777/20-ГВ, згідно якої гарант- «Банк інвестицій та заощаджень» безвідклично та безумовно зобов`язувався протягом п`яти банківських днів заплатити бенефіціару- КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» повну гарантійну суму після отримання від бенефіціара першої письмової вимоги, де буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплати, має бути виплачена бенефіціару у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням принципалом- ТзОВ «Рау-Буд» своїх зобов`язань у відповідності до договору. Така гарантія діяла до 31.12.2020 року. Зокрема, як вбачається з листа ТзОВ «Рай-Буд» №31 від 31.12.2020 року підставою для пролонгування договору №284-Р/2020 від 10 серпня 2020 року став той факт, що «Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області не надало довідку зустрічної звірки». Як стверджує позивач, відповідач №1 і відповідач №2 вважають це одноразовим грубим порушенням керівником підприємства своїх трудових обов`язків, з чим він категорично не згідний, оскільки зазначений проступок не може вважатися одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, а відкинувши всі доводи, які стосуються об`єктивних чинників має тривалий, а не разовий характер.

Позивач вважає, що як рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №73 від 03.03.2021 року «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1», так і розпорядження Нововолинського міського голови №61-ро від 03.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » були прийняті з грубим порушенням чинного законодавства та підлягають скасуванню, а він поновленню на посаді, з якої його звільнено.

При винесенні рішення про поновлення його на роботі позивач просить стягнути з відповідача Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з розрахунку середньоденного його заробітку: 56920,16 грн (нарахована заробітна плата за останні два місяці, що передували звільненню) / 39 робочих дні = 1459,49 грн. За розрахунком позивача, що наданий в ході розгляду справи за період з 04.03.2021 року по 10.06.2022 року розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню становить 468496,29 грн. ((321 робочий день х 1459,49 грн) - (248173,02 грн.+6946,48 грн.) отримана заробітна плата на посаді заступника голови Володимирської РДА за період з 18.05.2020 року по 31.05.2022 року та за період з 01.06.2022 року по 10.06.2022 року) = 213376,79 грн.

Вимога про стягнення в рівних частинах з виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. в його користь моральної шкоди обґрунтована тим, що новина про його звільнення була розміщена на багатьох інтернет-ресурсах засобів масової інформації, а саме звільнення описане в дуже негативному контексті. Незаконні рішення заподіяли йому значну моральну шкоду, оскільки, після такого незаконного та ганебного звільнення, він відчув значний психологічний дискомфорт, неспокій і тривогу, адже внаслідок таких неправомірних дій на нього звалився шквал критики від пацієнтів, знайомих, мешканців міста Нововолинська. Будь-які згадки про описані вище події дуже болісно сприймаються ним. Також внаслідок таких дій принижено його авторитет, як лікаря та директора лікарні. Позитивна оцінка його, як відповідального працівника, в очах людей та колег знизилась. Внаслідок незаконного звільнення Відповідач завдав шкоди його діловій репутації, оскільки через це знизилась суспільна оцінка його ділових і професійних якостей, в тому числі зі сторони партнерів, працівників інших лікарень. Внаслідок таких дій відповідача він змушений докладати додаткових зусиль для відновлення власної позитивної оцінки в очах колег та громади міста. Він вимушений був певний період лікуватися від стресу, позичати кошти у знайомих для забезпечення свого існування, реєструватися у центрі зайнятості для отримання допомоги по безробіттю. На думку позивача, всі ці обставини є доволі травмуючими, вони вкрай болісно відбилися і на його стосунках з колегами, в родині, із знайомими. Ці психологічні травми підсилює і те, що порушення, через які його звільнено, фактично відсутні, є збігом обставин, за які він не може нести відповідальність і на які вплинути не міг. На думку позивача, заподіяна моральна шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку між прийнятими незаконними рішенням та розпорядженням, адже якби таких рішень не було видано, то не відбулося б незаконне звільнення і він би не зазнавав зазначених вище душевних страждань, його нормальні життєві зв`язки та нормальний ритм життя не були б порушені, а також не було б завдано шкоду його діловій репутації. Позивач вважає, що відповідачі вчинили вказані умисні дії з метою його усунення з поста директора та з метою приниження його честі, гідності та ділової репутації. Внаслідок таких дій для нього настали негативні наслідки у вигляді душевних страждань, порушення нормального ритму життя та нормальних життєвих зв`язків, відновлення яких потребує тривалого часу та значних зусиль, а його діловій репутації це нанесло непоправну шкоду, на відновлення якої необхідно витратити дуже багато сил та засобів.

Враховуючи зазначене вище, позивач оцінює розмір завданої йому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, який є співмірним та достатнім для компенсації завданих йому моральних страждань та приниження ділової репутації.

Отже, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивач вимушений звертатися з позовом до суду.

Вважаючи незаконним не тільки саму видачу розпорядження і рішення, а і той порядок, який при цьому відповідачами був застосований, просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради №73 від 03.03.2021 року «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1», визнати незаконним та скасувати розпорядження Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. №61-ро від 03.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити його на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», допустивши до негайного виконання рішення суду в частині поновлення його на посаді, поновити дію строкового трудового договору, укладеного між ним та Нововолинською міською радою з дати звільнення, а саме: з 04.03.2021 року, стягнути з КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2021 року по 10.06.2022 року у розмірі 213376,79 грн, допустивши до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, а також стягнути з виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови в його користь по 5 000 грн моральної шкоди та стягнути з виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови по 5 000 грн витрат на правову допомогу.

ІІ. Позиція учасників справи

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Відповідь ОСОБА_1 на відзив до позовної заяви та додаткові пояснення позивача ґрунтуються на тих же обставинах і мотивах, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача виконавчого комітету Нововолинської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо задоволення таких у повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно відзиву на позовну заяву, підписаного міським головою Карпусем Б.С., як представником відповідача виконавчого комітету Нововолинської міської ради, відповідачем стверджується, що виконавчий комітет Нововолинської міської ради уповноважений звільняти керівника КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», оскільки саме виконавчий комітет Нововолинської міської ради, як уповноважений орган управління (уповноважений орган в розумінні Кодексу законів про працю України, Господарського кодексу України та установчого документа комунального закладу охорони здоров`я), уповноважений звільняти тимчасово виконуючого обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня». При звільнені Позивача виконавчий комітет Нововолинської міської ради та Нововолинський міський голова діяли на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розпорядження Нововолинського міського голови від 03.03.2021 № 61-ро «Про звільнення ОСОБА_1 » є похідним та прийняте міським головою на забезпечення виконання рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03.03.2021 № 73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1» (п. 12 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») і узгоджується із приписами пункту 10 частини четвертої ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад).

При звільненні Позивача було правильно застосовано норми Кодексу законів про працю України. Так, одноразове грубе порушення трудових обов`язків, за яке звільнений позивач, зазначене в пункті 1 рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03.03.2021 № 73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 », а саме: «Тимчасово виконуючий обов`язки директора некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 своєю бездіяльністю на ввіреній керівній посаді грубо порушив трудові обов`язки, що в результаті призвело до завдання матеріальних збитків комунальному закладу охорони здоров`я в сумі 273 341,56 у виді неотриманих доходів за гарантійним забезпеченням договору підряду № 284-Р/2020 від 10.08.2020 року за банківською гарантією № 15777/20-ГВ від 06.08.2020 року. Представник відповідача стверджує, що зазначені порушення (бездіяльність) та завдані в їх результаті збитки підтверджуються актом від 08.02.2021 року, складеним тимчасовою робочою групою з виявлення та встановлення причин не функціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня».

Одноразовість трудового проступку позивача визначається тим, що банківська гарантія № 15777/20-ГВ від 06.08.2020 мала обмеженість у часі - строк гарантії був встановлений до 31 грудня 2021 року. Гарантією було передбачено, що будь-яка вимога повинна бути отримана гарантом не пізніше вищевказаної дати (31. 12.2020), після настання якої ця гарантія втрачає чинність незалежно від того, чи буде вона повернута для анулювання чи ні. Зобов`язання гаранта за гарантією закінчуються також у разі закінчення строку дії гарантії. Бездіяльність позивача також характеризується обмеженістю у часі: позивач повинен був у строк до 31 грудня 2020 року забезпечити отримання стягнення за банківською гарантією № 15777 20-ГВ від 06.08.2020 або забезпечити пролонгацію цієї гарантії. Після спливу строку гарантії (31.12.2020) обмеженість у часі вичерпала свою дію, оскільки гарантія втратила чинність.

На думку представника відповідача, твердження позивача про те, що затримка оформлення документів сталися не з вини підрядника і лікарні не заслуговують на увагу та повністю не відповідають дійсності і фактичним обставинам, оскільки оформлення договірної документації немає прямого відношення до якісного (належною) та в строк виконання будівельних робіт підрядником, а підрядник ТОВ «Рай-Буд» за договором підряду № 284-Р/2020 від 10.08.2020 роботи виконував неналежно, з порушенням договірного строку та умов ще задовго до грудня місяця 2020 року (до спливу строку гарантії), що підтверджується актом № 04-22/01 від 16.01.2021 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 (акт ревізії від 16.01.2021 № 04- 22/01). Як вважає представник відповідача, зазначених та виявлених на початку листопада 2020 року фактів неналежного виконання підрядником робіт за договором підряду № 284-Р/2020 від 10.08.2020 (задокументованих в подальшому актом ревізії) вже було достатньо для забезпечення стягнення грошових коштів за банківською гарантією № 15777/20-ГВ від 06.08.2020.

Водночас 01 грудня 2020 року позивачу було відомо, що підрядник ТОВ «Рай-Буд» не виконав роботи в договірний строк (по 30.11.2020) і роботи виконані та виконуються підрядником неналежно (з порушенням договірних умов), однак з 01.12.2020 по 31.12.2020 (в обмежений проміжок часу, яким окреслюється одноразовість вчиненого проступку) позивачем не забезпечено ані стягнення грошових коштів за банківською гарантією № 15777/ 20-ГВ від 06.08.2020, ані її пролонгацію.

Одноразовою бездіяльністю позивача Комунальному некомерційному підприємству «Нововолинська центральна міська лікарня» завдано матеріальних збитків на суму 273 341,56 грн. у виді неотриманих доходів за гарантійним забезпеченням договору підряду № 284-Р/2020 від 10.08.2020 за банківською гарантією № 15777/20-ГВ від 06.08.2020.

Представник відповідача також стверджує, що при звільненні позивача було дотримано норми статті 149 Кодексу Законів про Працю України, оскільки 16 лютого 2021 року на засіданні виконавчого комітету Нововолинської міської ради було заслухано інформацію про підсумки роботи тимчасової робочої групи з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» і за результатами заслуховування виконавчий комітет Нововолинської міської ради прийняв рішення від 16.02.2021 № 35 «Про підсумки роботи тимчасової робочої групи з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня». Згідно цього рішення виконавчий комітет Нововолинської міської ради зобов`язав тимчасово виконуючого обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 в строк до 18 лютого 2021 року надати письмові пояснення з приводу виявлених причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», викладених в акті тимчасової робочої групи від 08.02.2021, а також щодо грубого порушення та невиконання трудових обов`язків на ввіреній керівній посаді, визначених посадовою інструкцією № 1.1 директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», затвердженої міським головою 01.06.2019. 18 лютого 2021 року виконавчим комітетом Нововолинської міської ради отримано лист від 17.02.2021 № 521/01-20 «Письмові заперечення до акту перевірки з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КПП «Нововолинська центральна міська лікарня», яка проводилась за період з 01.02.2021 но 05.02.2021 року», в якому позивач, за власним підписом надав окремі пояснення.

Крім того, вимоги позивача про поновлення на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» із поновленням строкового трудового договору є безпідставними та не можуть бути задоволеними з огляду на те, що звільнення позивача було проведено за наявності всіх законних підстав у відповідності до чинного законодавства, а позивач, уклавши строковий трудовий договір на виконання обов`язків директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», добровільно погодився та усвідомлював, що строк такого договору в будь-якому випадку спливе у момент призначення директора комунального закладу охорони здоров`я у встановленому законодавством порядку, за результатами конкурсу, який був проведений 16.03.2021 року і за результатами якого директором КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» призначено ОСОБА_4 згідно розпорядження Нововолинського міського голови від 07.04.2021 № 85-ро «Про призначення ОСОБА_4 ». Оскільки, у КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» поточне керівництво (оперативне управління) підприємством здійснює директор ОСОБА_4, призначений за результатами конкурсу у встановленому законодавством порядку, то на даний час взагалі неможливо призначити виконуючого обов`язки директора та поновити на посаді позивача. Строковий трудовий договір не може бути поновлений з позивачем з тих же підстав.

Водночас позивач просить поновити його на посаді «тимчасово виконуючого обов`язки директора» КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», однак ані чинним законодавством, ані штатним розписом КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» не передбачено такої посади як «тимчасово виконуючий обов`язки директора».

Представник відповідача вказує, що вимоги позивача про поновлення на посаді «тимчасово виконуючого обов`язки директора» (па посаді якої не існує) КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» та поновлення дії строковою трудового договору суперечать чинному законодавству.

На думку представника відповідача, вимоги щодо стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки права позивача порушено не було, а звільнення відбулося за наявності всіх законних підстав та відповідно до чинного законодавства. Доводи позивача, якими він обґрунтовує завдання моральної шкоди є надуманими та не відповідають дійсності, не підтверджуються належними доказами. Факти, які були висвітлені у засобах масової інформації та мережі інтернет відносно позивача є правдивими. Щодо прийняття правомірного рішення про звільнення позивача, як виконавчий комітет Нововолинської міської ради, так і Нововолинський міський голова, керувалися виключно фактами та діяли в межах законодавства. Порушення позивачем трудових обов`язків підтверджується насамперед, актом з виявлення та встановлення причин не функціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» від 08.02.2021. Разом з тим, розпорядженням голови Володимир-Волинської райдержадміністрації від 17.05.2021 року № 10-ос ОСОБА_1 призначений на посаду заступника голови райдержадміністрації. На переконання представника відповідача, таке призначення повністю спростовує доводи позивача про завдання шкоди його діловій репутації та зниження суспільної оцінки ділових і професійних якостей.

Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив щодо задоволення таких у повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Як слідує із відзиву, виконавчий комітет Нововолинської міської ради уповноважений звільняти директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», у рішенні виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03.03.2021 № 73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 » є конкретно вказане грубе порушення, яке й слугує причиною звільнення позивача, при звільненні позивача було правильно застосовано норми чинного законодавства, зокрема Кодексу законів про працю України, а порушення норм чинного законодавства при звільненні позивача порушено не було.

Представником вказано, що позивач, який будучи на той час виконувачем обов`язків директора підприємства, мав би забезпечити отримання стягнення за банківською гарантією із ТзОВ «Рай-Буд», яка була передбачена у договорі підряду №284-Р/2020 від 10.08.2020 або ж забезпечити пролонгацію цієї гарантії не пізніше як до 31 грудня 2020 року, але після спливу строку гарантії обмеженість у часі вичерпала свою дію, в зв`язку з тим, що гарантія втратила чинність. Неналежне виконання підрядником робіт за договором підряду №284-Р/2020 від 10.08.2020 року слугує для забезпечення стягнення грошових коштів за банківською гарантією №15777/20-ГВ від 06.08.2020. Вважають, що позивач своєю бездіяльністю завдав матеріальної шкоди комунальному некомерційному підприємству «Нововолинська центральна міська лікарня» на суму 273341,56 грн. у зв`язку із неповернутими доходами за банківською гарантією №15777/20-ГВ від 06.08.2020.

Обґрунтування таких тверджень представника відповідача КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» зводиться до позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву, поданому виконавчим комітетом Нововолинської міської ради. Представник відповідача також стверджує, що позивача не може бути поновлено на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» і, відповідно, не може бути стягнено середній заробіток за час вимушеного прогулу так, як на даний час керівництво лікарнею здійснює директор ОСОБА_4 , який призначений на дану посаду за результатами конкурсу, який відбувся у березні 2021 року.

Представник відповідача вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки позивача було звільнено у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, і такі порушення позивачем трудових обов`язків підтверджуються відповідними актами, а доводи позивача, якими він пояснює завдання моральної шкоди є безпідставними та недостовірними, а самого позивача 17.05.2021 року згідно розпорядження голови Володимир-Волинської райдержадміністрації №10-ос призначено на посаду заступника голови райдержадміністрації. На підставі вище викладеного, представник КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтування тверджень, що містяться у запереченнях представника КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» є аналогічними тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 08.07.2021 року головуючим суддею Малюшевською І.Є. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, визначено дату проведення підготовчого судового засідання у зв`язку із розглядом такої у порядку загального позовного провадження.

02.08.2021 року від відповідача виконавчого комітету Нововолинської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

03.08.2021 року від відповідача 3 по справі КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

12.08.2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яка міститься у матеріалах справи.

25.08.2021 року від КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» надійшли заперечення на відповідь позивача, які долучено до матеріалів справи.

02.09.2021 року від позивача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.

Ухвалою від 03.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Визначено дату судового засідання.

21.09.2021 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про уточнення мотивувальної частини позовної заяви.

22.11.2021 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку із перебуванням судді Малюшевської І.Є. з 22 листопада 2021 року у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, головуючим суддею по зазначеній справі визначено суддю Федечко М.О. Враховуючи, що зміна складу суду у даній справі відбулась на стадії розгляду справи по суті, розгляд справи по суті розпочато спочатку.

01.02.2022 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника виконавчого комітету Нововолинської міської ради Шевчука Б.Є. про зупинення провадження у справі № 165/904/21 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Волинської області у справі № 903/863/21 за позовом Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рай-Буд» про стягнення заподіяної внаслідок зайвої оплати ремонтних робіт шкоди у розмірі 227 744,14 гривень відмовлено. Також відмовлено у задоволенні клопотання директора Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 165/904/21 до набрання законної сили вироком суду у кримінальному провадженні № 0000002 або ухвалою про закриття кримінального провадження № 0000002.

01.04.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відмову від частини позовних вимог.

01.04.2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшли клопотання про повернення розгляду справи на стадію підготовчого засідання та заяви про зменшення розміру позовних вимог і про зміну предмету спору.

Ухвалою суду від 07.04.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про повернення до стадії підготовчого провадження у даній цивільній справі. Також відмовлено у прийнятті заяв ОСОБА_1 про зменшення розміру позовних вимог та про зміну предмету спору у даній цивільній справі.

12.04.2022 року позивачем ОСОБА_1 відкликано подану ним 01.04.2022 року заяву про відмову від частини позовних вимог.

В судове засідання 10.06.2022 року належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач Карпус Б.С. не з`явився, причини неявки не повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави відкладення розгляду справи по суті відсутні.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Згідно п. 2.1 розділу 2 Регламенту роботи виконавчого комітету та виконавчих органів Нововолинської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 21.01.2016 року № 21 виконавчий комітет утворюється міською радою на строк її повноважень. Виконком є виконавчим органом міської ради, їй підконтрольним та підзвітним, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади.

За п. 2.4 розділу 2 Регламенту виконавчий комітет, в тому числі, розглядає і вирішує питання, віднесені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів ради, в межах своїх повноважень ухвалює рішення, обов`язкові для виконання всіма розташованими на території міста підприємствами, установами, організаціями, посадовцями і мешканцями міста; координує діяльність виконавчих органів міської ради, підприємств, установ, організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади міста, заслуховує звіти їх керівників (а.с.229-252 , том 2).

П.13.7 Розділу 13 Регламенту передбачено, що прийняття на роботу керівників підприємств, установ та організацій, які є у міській комунальній власності ( крім працівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів) здійснюється на контрактній основі. Контракт укладається у двох примірниках, погоджується керівником відповідного виконавчого органу міської ради, заступником міського голови ( відповідно до розподілу обов`язків). Підписаний контракт скріплюється гербовою печаткою. Перший примірник контракту зберігається у відділі економіки, другий - надається керівникові підприємства. Контракт та заява керівника підприємства, погоджена заступником міського голови є підставою для видання розпорядження міського голови про призначення на посаду. Звільнення керівника підприємства здійснюються у встановленому законом порядку.

За п. 1.1 Статуту Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», затвердженого рішенням Нововолинської міської ради від 23.05.2019 року № 30/14 Комунальне некомерційне підприємство «Нововолинська центральна міська лікарня» є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги у порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом (а.с.1-14, том 3).

Згідно п. 7.1 Розділу 7 Статуту «Управління підприємством» органами управління підприємства є власник, уповноважений орган управління, керівник підприємства.

За п. 7.2 вказаного розділу Статуту поточне керівництво (оперативне управління) здійснює керівник підприємства, який призначається на посаду та звільняється з неї у порядку, зазначеному законодавством України та який відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством охорони здоров`я України (а.с.8, том3).

Відповідно до п. 7.6. та 7.6.4 Розділу 7 Статуту «Управління підприємством» керівник підприємства несе відповідальність за формування та виконання фінансового плану і планів підприємства, результати його господарської діяльності, виконання показників діяльності підприємства, якість послуг, що надаються підприємством, використання наданого на праві оперативного управління підприємству майна і доходу згідно з вимогами законодавства, цього Статуту та укладених підприємством договорів (а.с.9, том 3).

Відповідно до п. 7.5.1 Статуту уповноважений орган управління здійснює, в тому числі, організаційно-методичне та галузеве управління підприємством, а згідно п. 7.5.6 Статуту - призначає керівника підприємства (а.с.9, том 3).

Відповідно до розпорядження Нововолинського міського голови №115-ро від 02 листопада 2020 року «Про тимчасове виконання обов`язків директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» позивач ОСОБА_1 , будучи депутатом Нововолинської міської ради Володимир-Волинського району Волинської області 8 скликання (а.с.21, том 4), призначений виконуючим обов`язки директора комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» з 05.11.2020 року на період до призначення директора у встановленому законодавством порядку, що підтверджується копією відповідного розпорядження (а.с.217, том 2) та копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с.218-224, том 2; а.с.21, том 4).

Згідно п. 1.3 Посадової інструкції № 1.1 Директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» директор призначається на посаду та звільняється з посади міським головою відповідно до чинного законодавства (а.с.122-130, том 3).

За Розділом 2 Посадової інструкції № 1.1 Директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» директор здійснює поточне керівництво закладом охорони здоров`я; керує згідно з чинним законодавством виробничо-господарською та фінансово-економічною діяльністю закладу охорони здоров`я, відповідає за фінансово-господарські результати його діяльності; організовує розробку та забезпечує реалізацію довгострокової стратегії розвитку закладу охорони здоров`я на основі потреб громади, ринкової ситуації та політики галузі охорони здоров`я в державі.

Згідно п. 2.4 вказаної Посадової інструкції директор зобов`язаний забезпечувати раціональне використання усіх видів ресурсів.

16.01.2021 року на виконання п. 2.3.2.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на IV квартал 2020 року (в частині інспектувань) та на підставі направлення на проведення ревізії, виданого начальником Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 02.11.2020 № 369, начальником відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури ОСОБА_9 проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 року. За результатами складено Акт ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» за період з 01.01.2018 по 31.10.2020 року (а.с.131-138, том 3). Згідно вище вказаного акту від 16.01.2021 року обстеженням обсягів виконаних робіт станом на 16.01.2021 року встановлено невідповідність між фактично виконаними роботами і їх обсягами визначеними в актах виконаних робіт за вересень 2020 року та жовтень 2020 року. Відповідне порушення допущено з вини посадових осіб ТОВ «Рай-Буд» та підприємця ОСОБА_6 , яким згідно укладеного договору від 03.08.2020 року №264-П/2020 здійснювався технічний нагляд за проведенням робіт по реконструкції приймального відділення.

Відповідно до акту від 08.02.2021 року з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення екстренної ( невідкладної) медичної допомоги КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», з поміж іншого зазначено, що умовами тендеру на закупівлю робіт по реконструкції приміщень першого поверху будівлі хірургічно-травматологічного корпусу КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» для відділення екстреної ( невідкладної) медичної допомоги на проспекті Перемоги в м.Нововолинську за умовами договору підряду №284-Р/2020 від 10.08.2020 в якості забезпечення виконання договору було передбачено банківську гарантію. ТОВ «Рай-Буд», як переможець тендеру, надало лікарні гарантію №15777/20-ГВ видану 6 серпня 2020 року АТ «Банк Інвестицій та Заощаджень». Строк гарантії був встановлений до 31.12.2020 року. За вказаною гарантією банк-гарант зобов`язувався безвідклично та безумовно протягом 5 банківських днів заплатити бенефіціару повну гарантійну суму 273341,56 грн, після отримання від бенефіціара першої письмової вимоги з посиланням на цю гаранцію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена відбитком печатки бенефіціара, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити має бути виплачена бенефіціару у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням принципалом своїх зобов`язань у відповідності до договору. Така письмова вимога бенефіціара повинна була бути надана гаранту не пізніше 31 грудня 2020 року включно. Однак незважаючи на неналежне виконанням ТОВ «Рай-Буд» договору підряду забезпеченого банківською гарантією не було вжито жодних заходів щодо отримання гарантованої оплати від банку - гаранта або продовження терміну дії даної гарантії. Через таку пасивність та бездіяльність закладом недоотримано коштів в сумі 273341,56 грн.

За підсумками роботи тимчасової робочої групи з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», відповідно до статей 32, 52, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно статті 149 Кодексу законів про працю України, заслухавши інформацію про підсумки роботи тимчасової робочої групи з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального Комерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», ознайомившись з актом з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства Нововолинська центральна міська лікарня» від 08.02.2021 року, виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області прийняв 16.02.2021 року рішення № 35, відповідно до якого взято до відома висновки та напрацювання тимчасової робочої групи з виявлення та встановлення причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», а тимчасово виконуючому обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1, в строк до 18 лютого 2021 року (на чергове засідання виконавчого комітету), надати письмові пояснення з приводу виявлених причин нефункціонування приймального відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», викладених в акті тимчасової робочої групи від 08.02.2021 року, а також щодо грубого порушення та виконання трудових обов`язків на ввіреній посаді, визначених посадовою інструкцією № 1.1 директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», затвердженої міським головою 01.06.2019, зокрема, в частині: незабезпечення організації роботи відреконструйованого відділення невідкладної (екстреної) медичної допомоги (п. 2.2) (а.с.15-30, том 3).

17.02.2021 року за № 521/01-20 на ім`я міського голови Карпуса Б.С. т.в.о. директора ОСОБА_1 та іншими відповідальними особами подано письмові заперечення до акту перевірки (а.с.31-35, том 3).

03 березня 2021 року виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області прийнято рішення №73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1» згідно п. 1 якого: тимчасово виконуючий обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 своєю бездіяльністю на ввіреній керівній посаді грубо порушив трудові обов`язки, що в результаті призвело до завдання матеріальних збитків комунальному закладу охорони здоров`я в сумі 273 341,56 грн, у виді неотриманих доходів за гарантійним забезпеченням договору підряду № 284-Р/2020 від 10.08.2020 за банківською гарантією № 15777/20-ГВ від 06.08.2020 року. За пунктом 2 такого рішення звільнено 03 березня 2021 року тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з одноразовим грубим порушення трудових обов`язків. Згідно п. 3 рішення міському голові, на забезпечення виконання цього рішення, негайно видати відповідне розпорядження про звільнення ОСОБА_1 та подати на 04.03.2021 року виконавчому комітету кандидатуру на призначення тимчасово виконуючого обов`язки (покладення виконання обов`язків) директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська міська лікарня» (а.с.226-228, том 2).

Як стверджується відповідачами, виконавчим комітетом Нововолинської міської ради та Комунальним некомерційним підприємством "Нововолинська центральна міська лікарня" підставою звільнення позивача стало одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а саме: бездіяльність позивача, яка проявилася у непред`явленні письмової вимоги за Гарантією № 15777/20-ГВ від 06.08.2020 року.

Так, 10.08.2020 року Комунальним некомерційним підприємством "Нововолинська центральна міська лікарня" та ТОВ «Рай-Буд» укладено договір підряду № 284-Р/2020, згідно п. 5.1 якого підрядник зобов`язаний надати замовнику банківську гарантію, як страхування ризиків замовника, строк якої починається з дати підписання гарантії (з дати визначення переможця відкритих торгів до укладення договору підряду) - до 31.12.2020 року (а.с.36-39, том 3).

Згідно Гарантії № 15777/20-ГВ від 06.08.2020 року виданої АТ «Банк інвестицій та заощаджень» на суму 273 341,56 грн із строком дії по 31.12.2020 року включно, гарант безвідклично та безумовно зобов`язується протягом п`яти банківських днів заплатити Бенефіціару ( Комунальне некомерційне підприємство "Нововолинська центральна міська лікарня") повну гарантійну суму у розмірі 273 341,56 грн після отримання від Бенефіціара першої письмової вимоги з посиланням на цю гарантію, яка підписана уповноваженою особою та скріплена печаткою Бенефіціара, якщо у вимозі буде вказано, що сума, яку Бенефіціар вимагає сплатити, має бути виплачена Бенефіціару у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням Принципалом (ТОВ «Рай-Буд») своїх зобов`язань у відповідності до Договору. Така письмова вимога Бенефіціара повинна бути надана Гаранту не пізніше 31.12.2020 року включно (а.с.40-41, том 3).

За листом ТОВ «Рай-Буд» від 31.12.2020 року № 31 про продовження договору № 284-Р/2020 від 10.08.2020 року, у зв`язку з тим, що Управління Західного Офісу Держаудитслужби у Волинській області не надало довідку зустрічної звірки, а всі недоліки виявлені під час зустрічної звірки повинні бути відкореговані, 31.12.2020 року між Комунальним некомерційним підприємством "Нововолинська центральна міська лікарня" та ТОВ «Рай-Буд» укладено Додаткову угоду № 3 Договору підряду № 284-Р/2020 від 10.08.2020 року, якою до п. 12 внесено зміни та викладено в наступній редакції: «12. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і скріплення печатками та діє до 20.01.2021 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами договірних зобов`язань.» (а.с.91-92).

На виконання рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області №73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 » Нововолинським міським головою Карпусом Б.С. 03 березня 2021 року видано розпорядження №61-ро «Про звільнення ОСОБА_1 », де вказано: керуючись ст. 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування» звільнити ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», 03.03.2021 у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, пункт 1 статті 41 КЗпП України (а.с.225, том 2).

З копії довідки про доходи від 03.03.2021 року № 29 встановлено, що директору Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 за неосновним місцем роботи нараховано заробітну плату за період з листопада 2020 року по березень 2021 року у розмірі 127 495,80 грн (а.с.218, том 1).

Після звільнення, з 16.03.2021 року ОСОБА_1 перебував на обліку в Нововолинській міській філії Волинського обласного центру зайнятості як безробітний (а.с.210, том 2).

З протоколу засідання конкурсної комісії з проведення конкурсу на зайняття вакантної посади керівника (директора) Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» від 16.03.2021 року слідує, що переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади керівника (директора) Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» визначено ОСОБА_4 (а.с.144-146, том 3).

Розпорядженням Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. від 07.04.2021 року № 85-ро ОСОБА_4 призначено директором Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» з 08.04.2021 року (а.с.147, том 3).

За штатними розписами на 01.02.2021 року та на 06.07.2021 року в апараті управління Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» наявна одна штатна посада директора. (а.с.148-149, том 3).

У травні 2021 року розпорядженням голови райдержадміністрації ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови Володимир-Волинської райдержадміністрації.

За довідкою Володимир-Волинської районної державної адміністрації від 31.01.2022 року № 1 про доходи ОСОБА_1 , за період з 18.05.2021 року по 31.01.2022 року на посаді заступника голови райдержадміністрації позивач отримав 169 302,27 грн нарахованої заробітної плати (а.с.162, том 4).

За довідкою Володимир-Волинської районної державної адміністрації від 31.04.2022 року № 2 про доходи ОСОБА_1 , за період з травня 2021 року по березень 2022 року на посаді заступника голови райдержадміністрації позивач отримав 210 835,52 грн нарахованої заробітної плати (а.с.219, том 4), а з травня 2021 року по травень 2022 року 248173,02 грн.

За розрахунком позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню у його користь за період з 04 березня 2021 року по червень 2022 року становить 321 робочий день *1459,49 = 468496,29 грн та за вирахуванням доходу отриманого на займаній посаді складає 213376,79 грн.

За ч. 1 ст. 229 ЦПК України під час розгляду справи суд повинен безпосередньо дослідити докази у справі, у тому числі показання свідків. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (ч. 2 ст. 229 ЦПК України).

Із показань допитаного, як свідка, позивача ОСОБА_1 , судом встановлено, що протягом тривалого часу він працював в різних структурах на різних посадах і протягом цього часу на нього не було накладено жодних стягнень. Незаконне, на його думку, рішення, прийняте 03.03.2021 року про його звільнення було несподіваним та шокуючим, оскільки він не вважав та не вважає, що будь-яка його дія чи бездіяльність нанесла шкоду КНП «Нововолинська центральна міська лікарня». Всі його дії були направлені на підтримання іміджу КНП «Нововолинська центральна міська лікарня», оскільки саме за безпосередньої його участі виділено кошти на будівництво приймального відділення лікарні. Після звільнення, він змушений був знаходитися на обліку у центрі зайнятості, як безробітний. Допомоги по безробіттю на початках він не отримував, оскільки стаття за якою його звільнили не передбачає виплати допомоги по безробіттю протягом першого місяця перебування на обліку. У зв`язку із підвищеним тиском він перебував на амбулаторному лікуванні, через що, вважає, його здоров`ю нанесено суттєву шкоду. Змоги лікуватися стаціонарно він не мав, оскільки в той час на стаціонарному лікуванні перебував його батько, що потребувало його постійної уваги. Разом з тим, оприлюднені у засобах масової інформації виступи міського голови й інших посадових осіб щодо його звільнення вплинули на його репутацію, що також завдало йому моральної шкоди. Наступне працевлаштування його у Володимир-Волинській райдержадміністрації, на його думку, свідчить про належне виконання ним своїх посадових обов`язків. У зв`язку з такими обставинами, він вважає, що його здоров`ю та діловій репутації нанесено суттєву моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі десяти тисяч гривень, виходячи з міркувань часткового відшкодування свого лікування, а також компенсації моральних страждань, які він переніс внаслідок образ в його адресу після звільнення. Окрім того, у березні 2021 року із займаної посади у виконавчому комітеті незаконно звільнено його дружину, яку надалі було поновлено на займаній посаді за рішенням суду. Такі обставини внесли суттєві зміни в його життя та життя його сім`ї, оскільки в них з дружиною на утриманні перебуває син, який навчається на платній основі і потребує матеріального забезпечення на оплату навчання, гуртожитку, харчування. Так, як ні він, ні дружина не отримували заробітної плати, то були змушені брати в борг у друзів і знайомих. Тому вважає, що такі обставини внесли суттєві зміни в його життя.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача, показала, що її чоловік ОСОБА_8 , після його звільнення з роботи, почував себе психологічно і фізично погано, перебував у пригніченому і депресивному стані, у нього підвищувався тиск, однак звернутися до лікаря він не міг через те, що в той час хворів та перебував на стаціонарному лікуванні його батько. Такий його стан посилювався й у зв`язку з її звільненням з роботи у березні 2021 року, оскільки вони вдвох залишилися без роботи і без заробітної плати. Також, такий стан чоловіка посилювався тим, що тема його звільнення висвітлювалася з негативної сторони у засобах масової інформації, які підконтрольні міській владі завдяки чому, деякі знайомі і сусіди почали ставитися негативно і до нього, і до їхньої родини в цілому. Такі обставини негативно вплинули на їхню сім`ю ще й тим, що вони перебували на обліку в центрі зайнятості, як пошукачі роботи, іншими видами діяльності не займалися, однак потребували коштів на лікування батька чоловіка, тому були змушені брати в борг. Окрім того, на навчанні перебував їхній син, який теж потребував матеріального забезпечення на навчання та проживання за місцем навчання. Вважає, що зміни в організації їхнього побуту відбулися через звільнення позивача та втрату ним заробітку. Звільнення за грубе порушення посадових обов`язків негативно вплинуло на психофізіологічний стан позивача, оскільки він вважав, що грубого порушення він не допускав і обурювався, що його неправомірно звільнено з роботи. Наявні заощадження на поточні потреби сім`ї вони з чоловіком не витрачали, оскільки не вважали доцільним.

Допитаний в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, свідок ОСОБА_9 , який є начальником відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області, суду показав, що ревізія щодо діяльності КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» відбулася з 03.11.2020 року по 16.01.2021 року відповідно до програми ревізії та направлень, які були підписані колишнім директором Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» Морозом В.В. Порушення, виявлені під час ревізії зафіксовані в акті ревізії і 16.01.2021 року акт був вручений в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 Ревізійний період охоплював проміжок часу з 01.01.2018 року по 31.10.2020 року і стосувався діяльності попереднього керівника. ОСОБА_1 згадується в акті ревізії лише у трьох випадках: у вступній частині - як в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», і в кінці, оскільки ОСОБА_1 , як в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» підписав акт ревізії. Зазначив, що ревізія проводилася відповідно до плану роботи Західного офісу Держаудитслужби на 4 квартал 2020 року з метою виявлення фактів можливих порушень щодо діяльності фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня». У ревізійний період, який перевірявся, а саме з 01.01.2018 року по 31.10.2020 року за ведення фінансово-господарської діяльності на підприємстві відповідає керівник і головний бухгалтер, тобто Мороз В.В. і Присняк В.В . Вказав, що з 01.12.20 року по 15.01.2021 року проведення ревізії було зупинено, ініціаторами зупинення ревізії буди працівники Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області у зв`язку із закінченням року та наявністю інших контрольних заходів, які проводили на території м. Луцька. Допускає, що кошти за виконані роботи могли бути оплачені, оскільки оплата здійснюється в кінці року. Підтвердив, що зустрічна звірка з ТОВ «Райбуд» була проведена. державним фінансовим аудитором та є невід`ємною частиною додатків до матеріалів ревізії. Порушення фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» за період виконання ОСОБА_1 обов`язків директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» в акті не вказувалися, оскільки не були виявлені.

V. Застосоване законодавство та висновки суду

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України кожній особі гарантується право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі й визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд також керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За загальновідомими правилами, встановленими ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158, 04 лютого 1994 року ратифікованої Верховною Радою України, яка набула чинності 16 травня 1995 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного зі здібностями або поведінкою працівника, або викликаного виробничою необхідністю підприємства, установи або служби.

Згідно ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Аналіз норм трудового законодавства дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Досліджуючи позовні вимоги позивача, а саме в частині наявності повноважень виконавчого комітету міської ради щодо звільнення керівників комунальних підприємств суд зазначає, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування при здійсненні повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення можуть проводити перевірки на підприємствах, в установах та організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади, які не належать до заходів державного нагляду ( контролю)

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:

а) власні (самоврядні) повноваження:

1) управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад;

2) встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад;

3) заслуховування звітів про роботу керівників підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад;

4) підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна;

б) делеговане повноваження: погодження в установленому порядку кандидатур для призначення на посаду керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на відповідній території, які перебувають у державній власності крім випадків передбачених ч.2 ст.21 ЗУ "Про культуру"

Згідно ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема власні (самоврядні) повноваження , в тому числі управління закладами освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, молодіжними центрами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.

За ч. 9, 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюються відповідно до законодавства. Керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років.

За ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Статті 57, 62 ГК України встановлюють, що підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Статут затверджується власником майна/засновником суб`єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб`єктами відповідно до закону. Статут підприємства повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством.

За Статутом Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», таке є закладом охорони здоров`я - комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги вторинної (спеціалізованої) медичної допомоги у порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом.

Комунальне унітарне підприємство очолює керівник, що призначається органом, до сфери управління якого входить підприємство, і є підзвітним цьому органові (частина сьома статті 78 ГК).

За Статутом поточне керівництво (оперативне управління) здійснює керівник підприємства, який призначається на посаду та звільняється з неї у порядку, зазначеному законодавством України та який відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством охорони здоров`я України.

Разом з тим, відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова: призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків передбачених ч.2 ст.21 ЗУ "Про культуру".

Проаналізувавши установчі документи Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», Посадову інструкцію № 1.1 Директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», які містяться у матеріалах справи та вивчивши відповідні норми КЗпП України, Господарського кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд дійшов висновку, що чинним законодавством повноваження щодо звільнення керівника комунального підприємства (або тимчасово виконуючого обов`язки керівника комунального підприємства) віднесені до компетенції саме сільського, селищного, міського голови. У ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування» чітко зазначено, що єдиною посадовою особою, яка наділена повноваженнями звільняти керівника комунального підприємства, що належить до комунальної власності є сільський, селищний , міський голова, а не виконавчий комітет, який здійснює загальне управління зазначеними закладами. Твердження відповідачів про те, що за ч. 9, 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» призначення на посаду та звільнення з посади керівника закладу охорони здоров`я здійснюються відповідно до законодавства, а керівники державних та комунальних закладів охорони здоров`я призначаються на посаду уповноваженим виконавчим органом управління власника закладу охорони здоров`я на конкурсній основі шляхом укладання з ними контракту на строк від трьох до п`яти років, а відповідно і у такому порядку проводиться їх звільнення, застосувавши аналогію закону, не відповідає вимогам закону, зокрема наведеному вище ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» де чітко зазначено суб"єкта до компетенції якого належить саме звільнення керівника комунального підприємства.

У даному випадку, на думку суду, виконавчий комітет Нововолинської міської ради, рекомендувавши міському голові звільнити тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 із займаної посади, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки виконавчий комітет не мав повноважень ні звільнити, ні рекомендувати міському голові звільнити позивача, адже ці повноваження належать виключно до компетенції міського голови. Тому рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03.03.2021 року про звільнення позивача на думку суду є незаконним та підлягає скасуванню.

Стосовно розпорядження Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. №61-ро «Про звільнення ОСОБА_1 », яке було видано на виконання відповідного рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради та продублювало таке, слід зазначити, що у такому вказано: керуючись ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» звільнити ОСОБА_1 , тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня», 03.03.2021 у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, пункт 1 статті 41 КЗпП України.

За вимогами ст. 139 КЗпП працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини п`ятої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством України.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Так, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи роботодавця може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України за своєю природою є дисциплінарним, а тому воно має здійснюватись з дотриманням порядку і строків, викладених у статтях 148, 149 КЗпП України.

Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Також встановлено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Положення статті 149 КЗпП України зобов`язують до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов`язків витребувати у нього письмові пояснення.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення працівника за порушення, яке має ознаки одноразовості. Так, і рішення компетентного органу власника підприємства, і наказ про звільнення повинні містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою для звільнення.

За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити посилання на цілу низку (систему) порушень, за які був звільнений позивач, а лише вказувати на одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі 461/4863/16-ц (провадження № 61-20758 св 18).

У наказі про звільнення, накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення закону, трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ, розпорядження про звільнення з роботи повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто відповідач повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого позивач звільняється чи притягується до дисциплінарної відповідальності.

Однак, в оскаржуваному розпорядженні Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. від 03.03.2021 року №61-ро «Про звільнення ОСОБА_1 » не зазначено, за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 підлягає звільненню, за яких обставин було вчинено проступок, характер такого проступку, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом, натомість тільки констатовано, звільнити ОСОБА_1 т.в.о. директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня « 03.03.2021 року у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків п.1 ст.41 КЗпП УКкраїни.

Стосовно доводів відповідачів про те, що у рішенні виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03.03.2021 року №73 «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» зазначені конкретне порушення за яке звільнений позивач, то суд такі оцінює критично, оскільки як встановлено вище судом виконавчий комітет Нововолинської міської ради не наділений повноваженнями звільняти керівників комунальних підприємств та погоджується з твердженням представника позивача, що конкретно сформульований проступок, що став підставою звільнення мав бути зазначений у розпорядженні міського голови, тобто особи, яка наділена правомочностями приймати такі управлінські акти.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Нововолинським міським головою Карпусем Б.С. у позивача ОСОБА_1 до застосування дисциплінарного стягнення було витребувано письмові пояснення щодо вчиненого ним проступку. Зважаючи на такі обставини, суд погоджується із твердженням сторони позивача, що ОСОБА_1 було позбавлено можливості надати пояснення щодо вчиненого ним проступку. У той же час, суд враховує висновки ВС, викладені у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 341/1751/17, постанові від 27 травня 2020 року у справі № 750/5598/17 та постанові від 06 листопада 2020 року у справі № 367/682/18-ц, згідно із якими невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». Тобто, відсутність письмових пояснень працівника сама по собі не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення.

Як стверджувалося у судовому засіданні представниками відповідачів виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" підставою звільнення позивача стало одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а саме: бездіяльність позивача, яка проявилася у невжитті ОСОБА_1 у період 01.12.2020 року по 31.12.2020 року - в обмежений проміжок часу, яким на думку відповідачів, окреслюється одноразовість вчиненого проступку, належних заходів щодо отримання гарантованої оплати від банку-гаранта за гарантією №15777/20-ГВ або продовження терміну дії даної гарантії. Крім цього в судовому засіданні представник КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» зазначила, що підтвердженням разовості вчиненого позивачем проступку є той факт, що банківська гарантія може бути пред`явлена лише один раз.

Разом з тим, слід вказати, що під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме разово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо. До таких висновків дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 року у справі 309/3460/16-ц (провадження № 61-32014св18).

Відтак, суд не може погодитися з позицією відповідачів про вчинення ОСОБА_1 порушення, яке має ознаку одноразовості, оскільки вчинений позивачем проступок має тривалий, а не разовий характер. Так, якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2019 року по справі № 461/605/18.

Триваюче правопорушення - це проступок пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій. Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Така позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №804/401/17-3.

На переконання суду зазначені відповідачами підстави для звільнення ОСОБА_1 , а саме бездіяльність позивача, яка проявилася у невжитті ОСОБА_1 у період 01.12.2020 року по 31.12.2020 року належних заходів щодо отримання гарантованої оплати від банку-гаранта за гарантією №15777/20-ГВ або продовження терміну дії даної гарантії не можуть вважатися одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, оскільки даний проступок має тривалий, а не разовий характер, даний проступок є триваючим порушенням і не може розцінюватися як одноразове грубе порушення ним трудових обов`язків в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 20 червня 2019 року по справі № 759/10569/16-ц.

Разом з тим, як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про судову практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Суд погоджується з твердженням представника позивача про те, що акт ревізії від 16.01.2021 року не є належним доказом порушення позивачем трудової дисципліни, оскільки ревізійний період охоплював з 01.01.2018 року по 31.10.2020 року, а позивач був призначений на посаду т.в.о. директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» лише 05.11.2020 року. Як підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 порушення фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» за період виконання ОСОБА_1 обов`язків директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» в акті не вказувалися, оскільки не були виявлені.

Разом з тим судом враховується висновок ВС, викладений у постанові ВАСУ від 01.02.2017 (справа №815/6491/15) згідно з яким акт за результатами перевірки контролюючого органу з окремих питань організації роботи підприємства (установи, організації), висновки якого стали підставою для прийняття наказу про звільнення, не містить даних про одноразове грубе порушення керівником трудових обов`язків, а містить лише фіксацію загальних недоліків та порушень в організації роботи, тому не може бути належним та достатнім доказом правомірної звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

На додаток, рішенням Господарського суду Волинської області від 23.02.2022 року у справі № 903/863/21 за позовом Комунального некомерційного підприємства Нововолинська центральна міська лікарня до Товариства з обмеженою відповідальністю Рай-Буд про стягнення 227 744,14 грн, яке набрало законної сили встановлено, що акт перевірки №04-22/01 від 16.01.2021 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. До того ж акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади. Акт ревізії є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, він містить лише думку органу, який його склав, акт перевірки (ревізії) не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота яких перевірялася. Діяльність із складання актів документальних перевірок є службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов`язків із збирання доказової інформації щодо дотримання платником податків податкової дисципліни. Дії посадових осіб контролюючого органу із складання цього акту не створюють жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім права на надання зауважень до акту перевірки. Аналогічною є також правова позиція Верховного Суду з цього питання, яка була висловлена ним в постанові від 13.02.2018 у справі № 815/2689/15 (касаційне провадження №К/9901/8377/18) з приводу результатів зустрічних звірок).

Отже, Акт з виявлення та встановлення причин нефункціонування відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Нововолинська від 08.08.2021 року, який у свою чергу сформований на основі акту № 04-22/01 від 16.01.2021 року, складеного за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2018 року по 31.10.2020 року на думку суду не міг бути достатнім доказом для дисциплінарного звільнення позивача саме за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Слід також зазначити, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи у період, коли він був депутатом Нововолинської міської ради VIII скликання. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Нововолинським міським головою при проведенні звільнення ОСОБА_1 було дотримано вимоги вказаної статті ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та попереджено позивача про звільнення за п`ятнадцять днів до такого.

Беручи до уваги порушення процедури звільнення позивача, неправильне застосування Нововолинським міським головою і виконавчим комітетом Нововолинської міської ради норм КЗпП України при звільненні позивача, відсутність у розпорядженні Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. від 03.03.2021 року №61-ро «Про звільнення ОСОБА_1 » зазначення конкретного грубого одноразового порушення трудових обов`язків, а лише посилання на бездіяльність позивача та наслідки такої, ненадання відповідачем доказів, які б підтверджували вчинення позивачем саме одноразового грубого порушення трудових обов`язків, суд вважає, що при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 виконавчим комітетом та Нововолинським міським головою було порушено норми чинного законодавства. Відтак, наявні підстави для скасування рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 03.03.2021 року та розпорядження Нововолинського міського голови від 03.03.2021 року про звільнення позивача.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, трудове законодавство встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення. Тому, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про порушення зазначених гарантій, застосовуваних під час реалізації процедури звільнення працівника, та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

При цьому, працевлаштування позивача на іншій роботі не зазначено у ст. 235 КЗпП як обставина, що унеможливлює поновлення працівника, звільненого незаконно, на попередньому місці роботи. Така позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі колегії Другої судової палати Верховного суду від 20.06.2019 року у справі № 759/10569/16-ц.

Позивач обіймав посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня». Відповідно до розпорядження міського голови від 02.11.2020 року призначений на період до призначення директора у встановленому законодавством порядку. На цій посаді просить його поновити, поновивши дію строкового трудового договору. Однак у таких вимогах позивача слід відмовити з огляду на наступне.

Статтею 23 КзПП України передбачено, що трудовий договір може бути (п.2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконанням, або інтересів працівника та в інших випадках передбачених законодавчими актами.

Таким чином, підписуючи строковий трудовий договір, працівник надає згоду на роботу на певній посаді на визначений строк і погоджується на припинення такого договору після закінчення строку, на який його укладено.

Як встановлено з розпорядження Нововолинського міського голови від 02.11.2020 року № 115-ро «Про тимчасове виконання обов`язків директора КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки директора підприємства з 05.11.2020 року на період до призначення директора у встановленому законодавством порядку.

Вирішуючи питання про поновлення працівника, який працював за строковим трудовим договором, необхідно враховувати відсутність підстав для поновлення на роботі такого працівника у разі, якщо на момент ухвалення судом рішення у справі строк трудового договору закінчився. У такому разі суд може змінити дату звільнення на пізнішу - ту, що відповідає даті закінчення трудового договору, а також формулювання підстави звільнення - на пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України (закінчення строку трудового договору). До такого висновоку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 757/4906/15-ц (провадження 61-47651св18).

Оскільки, розпорядженням Нововолинського міського голови від 07.04.2021 року № 85-ро ОСОБА_4 призначено директором Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» з 08.04.2021 року, то на думку суду правові підстави для поновлення дії строкового трудового договору та поновлення позивача на роботі за встановлених обставин відсутні.

Оскільки звільнення позивача із 03 березня 2021 року суд визнав незаконним, та враховуючи, що строк дії трудового договору закінчився, суд дійшов висновку про необхідність зміни дати звільнення ОСОБА_1 на 07 квітня 2021 року, тобто на день закінчення строку дії трудового договору. Також підлягає зміні підстава звільнення позивача: з «у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, згідно пункту 1 статті 41 КЗпП України» на «у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України». На переконання суду, саме у такий спосіб підлягає відновленню порушене право позивача незаконним звільненням на стільки, на скільки це є можливим при закінченні строку дії строкового трудового договору.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить із наступного.

За статтею 235 КЗпП України визначає, що працівнику, звільненому без законної підстави, виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Обчислення середньої заробітної плати працівника за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У цій справі період вимушеного прогулу (з наступного дня після звільнення - 04 березня 2021 року до 07 квітня 2021 року) складає 24 робочих днів.

Відповідно до довідки про доходи від 03.03.2021 року № 29, виданої ОСОБА_1 за місцем роботи, за останні два місяці, що передували звільненню (січень-лютий 2021 року) позивачу нараховано заробітну плату на загальну суму 56 920,16 грн (а.с.72, том 3). Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 1 459,49 грн (56 920,16 / 39 робочих дні).

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 складає 35 027,76 грн (середньоденний заробіток у розмірі 1 459,49 грн х 24 дні) без урахування податків і зборів.

Відтак, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає до часткового задоволення.

Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць, оскільки таке не передбачено статтею 430 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на роботодавця незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Як роз`яснено у п.п.4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивач повинен зазначити у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України(набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди обґрунтовані тим, що після звільнення позивач переживав, оскільки він втратив єдине джерело доходу. Звичний уклад життя позивача змінився, він змушений докладати зусиль до пошуку роботи.

Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що протиправними діями відповідача щодо його звільнення з роботи йому завдано моральних страждань. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що підтверджено факт порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховано конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано глибину душевних страждань позивача та їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вимоги розумності і справедливості, тривалість незаконного позбавлення позивача можливості реалізації свого права на працю, поведінку самого позивача як під час звільнення так і після цього, ступінь вини осіб, які допустили незаконне звільнення позивача з посади та установивши, що дії відповідачів призвели до неможливості відновлення порушених трудових прав ОСОБА_1 в належний спосіб, а саме: поновлення позивача на роботі, дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідачів виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. на користь позивача на відшкодування моральної шкоди по 3 000,00 грн, оскільки порушене право позивача становить життєзабезпечувальне право, що гарантоване Конституцією України, - право на працю, а тому суд вважає справедливим визначити саме таку суму компенсації. На переконання суду, розмір моральної шкоди є достатнім для компенсування тих душевних страждань, які було пережито позивачем та з огляду на ступінь доведеності позовних вимог в цій частині. Відтак, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

VІ. Судові витрати

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Отже, позивач звільняється від сплати судового збору за подання позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, визнання незаконним та скасування розпорядження Нововолинського міського голови та поновлення строку дії строкового трудового договору, оскільки зазначені позовні вимоги є взаємопов`язаними з позовними вимогами про поновлення на роботі.

Якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог.

При цьому згідно з п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Визначаючи розмір судового збору за подання позову про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, визнання незаконним та скасування розпорядження Нововолинського міського голови, поновлення строку дії строкового трудового договору та поновлення на роботі, суд враховує, що вимога про визнання протиправним акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як спосіб усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм Закону № 3674-VI містяться у постановах Верховного Суду від 12 листопада 2019 у справі №640/21330/18 та від 5 червня 2020 року у справі № 280/5161/19, від 5 лютого 2021 року у справі №400/2863/19. Подібний підхід також застосовано Верховним Судом при ухваленні постанови від 28 березня 2019 року у справі №160/7601/18.

Враховуючи, що судовий збір за вищевказану немайнову вимогу станом на день подання позовної заяви складає 908,00 грн, суд дійшов висновку, що з відповідачів - виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. у дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі по 454 гривні 00 коп.

Стосовно судового збору щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 213 376,79 грн, то слід вказати, що середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП за своїм змістом є зарплатою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Спір про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не з власної вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення середнього заробітку, передбаченого частиною другою статті 235 КЗпП позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19).

Отож, за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 213 376,79 грн позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору; ставка, за якою справляється судовий збір за даною позовною вимогою майнового характеру - 1% ціни позову, тобто 2 133,77 грн.

Враховуючи такі обставини та часткове задоволення позову в цій частині, з відповідача КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам ((35 027,76*100)/213 376,79 = 16,42%), тобто у розмірі 350,36 грн. Решту судового збору слід віднести за рахунок держави.

Оплаті судовим збором підлягає вимога позивача про стягнення в його користь моральної шкоди з виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. по 5 000 грн, а всього 10 000 грн, оскільки визначена у грошовому вимірі та є майновою вимогою. З урахуванням вимог абз. 3 ч. 7 ст. ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» розмір судового збору за дану позовну вимогу станом на день подання позову складає 908,00 грн.

Разом з тим, ухвалою суду від 08.07.2021 року відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи несплату позивачем судового збору за дану позовну вимогу та часткове задоволення позову в цій частині, з відповідачів виконавчого комітету Нововолинської міської ради та Нововолинського міського голови Карпуса Б.С. на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (6000*100/10000 = 60%), тобто у розмірі по 272,40 грн (60*908/100/2=272,40). Інша частина судового збору (40%) у розмірі 363,20 грн. підлягає стягненню в дохід держави з позивача ОСОБА_1 .

Окрім того, в судових дебатах представником позивача ОСОБА_2 зроблено усну заяву про подання додаткових доказів в обґрунтування розміру понесених позивачем судових витрат в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

З врахуванням наведеного суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1-3 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Рішення суду складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат. (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Тож суд дійшов висновку про наявність правових підстав до призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл понесених позивачем судових витрат у справі на 10:00 год. 29 червня 2022 року.

Керуючись ст.ст. 16, 23 ЦК України, ст.ст. 5-1, 21, 22, 36, 40, 41, 43, 139, 148, 149, 235, 237-1 КЗпП, ст.ст. 3, 4, 11, 12, 13, 15, 16, 31, 74, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 246, 258, 259, 236- 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича, виконавчого комітету Нововолинської міської ради, Комунального некомерційного підприємства "Нововолинська центральна міська лікарня" про визнання незаконним і скасування рішення виконавчого комітету про звільнення, визнання незаконним розпорядження Нововолинського міського голови про звільнення і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Нововолинської міської ради № 73 від 03.03.2021 року «Про звільнення тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» ОСОБА_1».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича № 61-ро від 03.03.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з 03 березня 2021 року на 07 квітня 2021 року, та підставу звільнення: з «у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, згідно пункту 1 статті 41 КЗпП України» на «у зв`язку із закінченням строку трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України».

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 березня 2021 по 07 квітня 2021 року включно у розмірі 35 027,76 грн (тридцять п`ять тисяч двадцять сім гривень 76 коп.) без урахування податків і зборів.

Стягнути з Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича на користь ОСОБА_1 3 000 грн (три тисячі гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з виконавчого комітету Нововолинської міської ради на користь ОСОБА_1 3 000 грн (три тисячі гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Нововолинська центральна міська лікарня» на користь держави 350,36 грн (триста п`ятдесят гривень 36 коп.) судового збору.

Стягнути із Нововолинського міського голови Карпуса Бориса Сергійовича на користь держави 726,40 грн (сімсот двадцять шість гривень 40 коп.) судового збору.

Стягнути з виконавчого комітету Нововолинської міської ради на користь держави 726,40 грн (сімсот двадцять шість гривень 40 коп.) судового збору.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 363,20 грн (триста шістдесят три гривні 20 коп.) судового збору.

Призначити судове засідання для вирішення питання відшкодування судових витрат на 10:00 год. 29 червня 2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: адвокат Сафулько Сергій Федорович, діє на підставі Свідоцтва № 6 від 18.08.2003 року та ордера серії АС № 1019498 від 20.05.2021 року, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Нововолинський міський голова Карпус Борис Сергійович, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач: виконавчий комітет Нововолинської міської ради, , місцезнаходження: пр-т Дружби, буд. 27, м. Нововолинськ, Волинська область, 45490;

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство "Нововолинська центральна міська лікарня", , місцезнаходження: пр-т Перемоги, буд. 7, м. Нововолинськ, Волинська область, 45490.

Повний текст судового рішення складено 20 червня 2022 року.

Суддя М.О. Федечко