ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2995/21

Провадження № 22-ц/4820/1031/22

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Костенка А.М. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу №683/2995/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року у складі судді Завадської О.П. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг в розмірі 23 910 грн. 03 коп. та судових витрат в розмірі 2 270 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та підписала Анкету-заяву № б/н від 12 липня 2007 року, згідно якої отримала кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено та зменшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, доданої до позовної заяви.

Також зазначає, що відповідач при зверненні до банку підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердила щодо ознайомлення та надання їй документів в письмовому вигляді.

Отже, ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, а для користування кредитним рахунком відповідач отримала кредитну картку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, однак свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим відповідач станом на 31 серпня 2021 року має кредитну заборгованість в розмірі 23 910 грн. 03 коп., яка складається з 1 705 грн. 40 коп. заборгованості за тілом кредиту, 22 114 грн. 63 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, 90 грн. нарахованої пені. Вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 705 грн. 40 коп. заборгованості за тілом кредиту та 158 грн. 90 коп. сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні частини заборгованості за нарахованими відсотками та пені, тому просило в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в повному обсязі. В іншій частині рішення суду не оскаржує.

Так, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та пенею, оскільки у заяві, підписаній сторонами відсутні умови договору по встановлення відповідальності у вигляді відсотків та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що в заяві, підписаній відповідачем ОСОБА_1 від 12 липня 2007 року було визначено, що базова відсоткова ставка за кредитом складає 1,9% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Тому, суд безпідставно відмовив в задоволенні позову в частині стягнення відсотків та пені по кредиту. Апелянт вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідачка його не повернула, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Також АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідач не надала жодних заперечень на спростування доводів позовної заяви, тому підстав стверджувати, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не було.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 1705 грн. 40 коп. тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 12 липня 2007 року звернулася у АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк», та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

У вказаній заяві, підписаній відповідачкою ОСОБА_1 , сторонами було погоджено кредитний ліміт в розмірі 2 400 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 1,9% в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%.

Відповідно, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 21 600 грн, вказаний розмір кредитного ліміту в подальшому зменшено до 2 140 грн, потім до 0,00 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку. Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

Строк дії картки НОМЕР_1 до 01/13 року.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 31 серпня 2021 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 24 020 грн 03 коп, яка складається з 1 705 грн. 40 коп. заборгованості за кредитом, 22 114 грн. 63 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 200 грн. 00 коп нарахованої пені.

При цьому банк скористався своїм правом щодо повернення лише частини суми заборгованості і зменшив на свій розсуд суму нарахованої пені та просив стягнути з відповідачки 90 грн пені, таким чином зменшивши розмір нарахованої заборгованості до 23 910 грн 03 коп.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31 серпня 2021 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 12 липня 2007 року, примірник Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписку по рахунку.

Як вбачається з підписаної Анкети-заяви, сторонами погодили кредитний ліміт в розмірі 2 400 грн., розмір базової процентної ставки за кредитом в сумі 1,9% в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені, однак з таким висновком суду колегія суддів частково не погоджується з наступних підстав.

Однак, як вбачається з самого розрахунку заборгованості, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, нараховувався з 21 липня 2007 року в розмірі 1,9 % в місяць або 22,8% на рік, з 01 січня 2013 року по 01 червня 2019 року процентну ставку було збільшено банком в односторонньому порядку до 2,5 % в місяць або 30 % річних, а з 20.06.2019 знижено 0%.

В той же час статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням заборгованості по кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, яка змінювалася позивачем в односторонньому порядку ним було нараховано заборгованість по процентах.

Таким чином, позивачем з 01 січня 2013 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами збільшено в односторонньому порядку, тобто заборгованість за процентами нарахована в більшому розмірі ніж 1,9% в місяць або 22,8 % річних, що не передбачено умовами кредитного договору, а тому такий розрахунок в частині збільшення процентної ставки не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком за відсотками.

Іншого розрахунку банк суду не надав.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами.

З огляду не вищевикладене не заслуговують на увагу доводи апелянта і про стягнення пені, оскільки в підписаній позичальником Анкету-заяві між сторонами не було погоджено умови нарахування пені в разі неналежного виконання умов договору.

Відповідний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верхового Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, який відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судом при застосуванні норм права при вирішенні спору у подібних правовідносинах.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 1,9% в місяць або 22,8 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору, а оскільки банк не надав суду належного розрахунку заборгованості відповідно до погодженої процентної ставки, тому позовні вимоги в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами.

З цих підстав доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову про стягнення відсотків по кредиту та пені слід відхилити.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду про відмову в позові за недоведеністю позовних вимог

В той же час висновки суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає зміні з урахуванням мотивів відмови викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 січня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2022 року.

Судді А.М. Костенко А.П. Корніюк Т.В. Спірідонова