Єдиний унікальний номер справи 333/2917/22
Номер провадження 2/333/2648/22
03 листопада 2022 року місто Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю секретаря судового засідання Іщенко А.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики, -
20 липня 2022 року, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : суму основного боргу 135 000 гривень; суму основного боргу - 6 000 доларів США; проценти за користування позикою 300 доларів США за період з 23 лютого 2022 року по 23 серпня 2022 року; судовий збір в сумі 3 193 гривень 05 копійок та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.
В обґрунтування свого позову вказав, що 05.06.2020 р. між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 до підписання цього договору передав у власність ОСОБА_2 на його особисті потреби грошові кошти в сумі 135 000,00 грн без нарахування відсотків на строк 12 місяців (до 05.06.2021 p.). Зазначений договір 05.06.2020 р. посвідчила приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Спірідонова М.А. та зареєструвала його в реєстрі за № 697.
23.02.2022 р. між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 до підписання цього договору передав у власність ОСОБА_2 на його особисті потреби грошові кошти в сумі 6 тис. доларів США на строк 2 місяці (до 23.04.2022 p.). При укладенні договору позики та передачі грошей були присутні свідки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На підтвердження укладення договору займу та отримання грошей ОСОБА_2 склав власноруч розписку, яку підписав та яку також підписали ОСОБА_5 та свідки: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
При укладенні договорів позики від 05.06.2020 р. та від 23.02.2022 р. між позивачем та ОСОБА_2 , були узгоджені умови договорів позики, факти передання позикодавцем позичальнику визначених грошових сум, умови і строки повернення грошей тощо, які знайшли своє відображення в нотаріально посвідченому договорі від 05.06.2020 р. та в написаній власноруч ОСОБА_2 розписці від 23.02.2022 р.
Після 05.06.2021 р. (строк для повернення першої позики) та після 23.04.2022 р. (строк для повернення другої позики), позивач неодноразово вів перемови з ОСОБА_2 щодо повернення грошей ОСОБА_2 визнавав борги, посилався на фінансові труднощі та запевняв, що невдовзі поверне гроші. Однак кожного разу зникав і гроші не повертає.
В п. 1 договору позики від 05.06.2020 р. зазначено, що позика є безпроцентною.
В договорі позики, оформленому розпискою від 23.02.2022 p., не зазначено, що позика є безпроцентною.
Тому нарахування процентів за користування позикою правомірне на рівні облікової ставки Національного банку України.
Станом на 23.07.2022 р. ОСОБА_2 свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, сума боргу складається із суми позики- $6 000,00, що за курсом НБУ на 14.07.2022 р. ($100 = 2925,49 грн) дорівнює 35 993,23 грн ($1300,00 х 27,6871 грн = 35 993,23 грн).
Договором не встановлений розмір процентів, у зв`язку з чим їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Облікова ставка Національного банку України встановлена з 22.01.2022 р. в розмірі 10 % річних.
Тому за користування позикою ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити проценти за період з 23.02.2022 р. до 23.08.2022 р. за 6 місяців за ставкою 10,0 % за позику $6000,0 в сумі $300. ($6000,0 х 10,0% : 100 % : 12 міс. х 6 міс. = $300,0).
Оскільки ОСОБА_2 не виконує свої грошові зобов`язання, ухиляється від повернення позивачу грошей та сплати процентів, з нього належить стягнути в судовому порядку суму боргу станом на 23.08.2022 р. у розмірі 135 тис. грн. та $6300,0.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 липня 2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя 08 серпня 2022 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Представники позивача у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають, просить суд їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. На адресу місця реєстрації відповідача судом було направлено судову повістку разом з копіями відповідних документів, які були повернуті працівниками пошти у зв`язку з відсутністю адресату за вказаною адресою. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Пунктом 991 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.
Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 03 листопада 2022 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.
Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
05.06.2020 р. між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 до підписання цього договору передав у власність ОСОБА_2 на його особисті потреби грошові кошти в сумі 135 000,00 грн без нарахування відсотків на строк 12 місяців (до 05.06.2021 p.). Зазначений договір 05.06.2020 р. посвідчила приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Спірідонова М.А. та зареєструвала його в реєстрі за № 697./а.с.7/
Відповідно до розписки від 23.02.2022 р. між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 до підписання цього договору передав у власність ОСОБА_2 на його особисті потреби грошові кошти в сумі 6 тис. доларів США на строк 2 місяці (до 23.04.2022 p.). /а.с.8/
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це в договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Тому за користування позикою ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити проценти за період з 23.02.2022 р. до 23.08.2022 р. за 6 місяців за ставкою 10,0 % за позику $6000,0 в сумі $300. ($6000,0 х 10,0% : 100 % : 12 міс. х 6 міс. = $300,0).
За розпискою від23 лютого 2022 рокцу, станом на 23.07.2022 р. ОСОБА_2 свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, сума боргу складається із суми позики- $6 000,00, що за курсом НБУ на 14.07.2022 р. ($100 = 2925,49 грн) дорівнює 35 993,23 грн ($1300,00 х 27,6871 грн = 35 993,23 грн).
Ґрунтуючись на засадах верховенства права, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони та які були досліджені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Факт отримання відповідачем грошових коштів, підтверджується оригіналом розписки від 23 лютого 2022 року та договором позики від 05 червня 2020 року, у якій сторони своїми підписами засвідчили, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки належних та допустимих доказів, які б спростовували факт отримання відповідачем грошових коштів за борговою розпискою суду надано не було.
У зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11 ,60, 130, 212-215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , суму заборгованості за договором позики суму основного боргу 135 000 гривень (сто тридцять п`ять тисяч гривень), суму основного боргу 6 000 доларів США (шість тисяч доларів США), проценти за користування позикою 300 доларів США (триста доларів США) за період з 23.02.2022 року до 23.08.2022 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , сплачений судовий збір в сумі 3 193 гривень 10 копійок (три тисячі сто дев`яносто три гривні десять копійок).
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2022 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов