Номер провадження: 22-ц/813/4940/22
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів (а.с.2-5).

14 вересня 2021 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно із матір`ю ОСОБА_2 .

Змінено розмір аліментів, який був визначений відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2018р. по справі №523/1106/18.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп., щомісячно, починаючи з дати набуттям рішенням законної сили до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішено стягнення аліментів за рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2018р. по справі №523/1106/18. - припинити ( за виключенням суми заборгованості у разі наявності) з дати набранням рішення законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, витрати за надання правничої допомоги у розмірі 10000 гривень, а всього стягнути суму у розмірі 10840 гривень 80 копійок (а.с.168-172).

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. У поданій скарзі апелянт просить суд змінити рішення Суворовського районного суду м. Одеси віл 14.09.2021 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на надання правничої допомоги у розмірі 10000 грн та змінити рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с.178-180).

18 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі (а.с.191).

29 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 10 лютого 2022 року о 15 год. 00 хв. (а.с.193).

09 лютого 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. У поданому відзиві позивач стосовно збільшення розміру аліментів повідомляє, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про покращення матеріального стану ОСОБА_1 у порівнянні з 2018 роком, на підтвердження покращення матеріального стану, як зазначає позивач було надано та досліджено судом відповідні докази, такі як відомості про видачу посвідчення особи моряка, рекомендацію до підвищення. Щодо витрат на правничу допомогу позивач вказує, що ОСОБА_2 було доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу належними доказами, а саме витягом з договору про надання правової допомоги та випискою з рахунку, якою, як стверджує позивач, підтверджується сплата гонорару у відповідному розмірі. З огляду на вказане, ОСОБА_2 просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14.09.2021 року залишити без змін та стягнути на її користь витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн.

24 травня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке призначено на 02 червня 2022 року о 13 год. 45 хв. задоволено.

Під час проведення судового засідання та спроби установки онлайн зв`язку з представником ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , остання повідомила про технічну неможливість її підключення та надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце проведення судового засідання сповіщені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Гнатюка В.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість його участі у відеоконференції.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що з листа Державної прикордонної служби України від 17.03.2021р. №91-9694/0/15-21 вих, вбачається постійне перетинання з 2018 року відповідачем Державного кордону України та повернення на територію України через декілька місяців. Крім того, враховуючи пояснення позивача, а також наявність відомостей про спеціальну освіту, даних про перетинання державного кордону, суд прийшов до висновку, що вищевказані обставини свідчать про працевлаштуванням відповідача моряком за межами України. Суд також вказав, що з моменту прийняття останнього судового рішення про стягнення аліментів значно збільшились ціни на продовольчі та промислові товари, на комунальні послуги, а також витрати, пов`язані з утриманням дитини, тобто на продукти харчування, одяг, витрати пов`язані з навчанням та розвитком дитини. Та зазначено, що матеріальний стан платника аліментів змінився на краще, а отже він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у більшому розмірі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.08.2007 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Першим Суворовським відділом ДРАЦС ОМУЮ, актовий запис № 711.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у Позивача та Відповідача народився син ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народжень 26.12.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 2253.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.03.2017 року у справі № 523/5704/16-ц шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.04.2018 року у справі № 523/1106/18 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утриманню неповнолітнього ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 коп. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) щомісяця, починаючи з 26.01.2018 року і до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює моряком, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, і це дозволяє прийти до висновку, що матеріальний стан відповідача покращився.

Апелянт у поданій апеляційній скарзі щодо збільшення розміру аліментів вказує, що перетинання кордону не свідчить про покращення матеріального стану ОСОБА_1 та наголошує на тому, що через відсутність попиту на його спеціальність він змушений шукати інші шляхи отримання заробітку за кордоном. Апелянт просить звернути увагу на те, що перетинання кордону було пов`язано з виїздом на перемовини з роботодавцем щодо можливого працевлаштування але до бажаного результату не призвели та укласти трудовий договір не вдалося. Апелянт вказує, що в даний час розмір його доходу не є стабільним, а знайти роботу яка б приносила достатній дохід є проблематичним.

Одеський апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірного збільшення розміру аліментів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.ст. 180, 183 Сімейного Кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Так, з відповіді на адвокатський запит Державної служби морського та річкового транспорту України (морська адміністрація) № 1844/03/15-20 від 27.03.2020 року вбачається, що капітаном Одеського морського порту видано посвідчення особи моряка на ім`я ОСОБА_1 - Відповідача - серії НОМЕР_1 від 18.12.2018 року, термін дії до 18.12.2023 року.

З рекомендації до підвищення від 30.08.2014 року вбачається, що Відповідач працював 2-м механіком і його було рекомендовано на посаду старшого механіка.

З листа Державної прикордонної служби України від 17.03.2021р. №91-9694/0/15-21 вих, що відповідач з 2018р. постійно перетинає Державний кордон України та повертається на територію України через декілька місяців.

Отже враховуючи пояснення позивача, а також наявність відомостей про спеціальну освіту, даних про перетинання державного кордону, суд дійшов вірного висновку, що вищевказані обставини свідчать про працевлаштуванням відповідача за межами України.

Суд також вірно зазначено, що з моменту прийняття останнього судового рішення про стягнення аліментів значно збільшились ціни на продовольчі та промислові товари, на комунальні послуги, а також витрати, пов`язані з утриманням дитини, тобто на продукти харчування, одяг, витрати пов`язані з навчанням та розвитком дитини.

Тому, оскільки матеріальний стан платника аліментів змінився на краще, а отже він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у більшому розмірі.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що апелянт наполягає в апеляційній скарзі на тому, що його дохід наразі не є стабільним та заперечує факт працевлаштування другим механіком, в свою чергу ані в суді першої інстанції, ані при поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав будь-які відомості, які б підтверджували вказане.

Також, апелянт зазначає, що встановлена судом першої інстанції сума є для ОСОБА_1 завеликою, а визначений спосіб стягнення аліментів через їх присудження у твердій грошовій сумі, перевищує законодавчо встановлені 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Виходячи із викладеного, законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а суд, розглядаючи справу повинен керуватися індивідуальними потребами кожної дитини.

Апелянт в апеляційній скарзі також наголошує на тому, що при задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу судом першої інстанції не взяти до уваги , що між сторонами не було визначено порядку обчислення гонорару, підстав зміни його розміру та порядку його сплати, а тому вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд, відхиляючи зазначені доводи апеляційною скарги, зазначає наступне.

Розмір гонорару було визначено Договором про надання правової допомоги №17-07/20 від 17.07.2020 року, предметом якого є надання правової допомоги в обсязі та на умовах передбачених договором, у даній цивільній справі. Відповідно до п.4.1 зазначеного договору, загальна сума гонорару становить 30 000 грн, що включає 20 000 грн за надання правової допомоги в суді першої інстанції та 10 000 грн за надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд зазначає, що згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із:

1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

Таким чином, суд зазначив, що у питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами.

Дослідивши надані позивачем докази надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення вимог щодо відшкодування витрат на правову допомогу.

В свою чергу, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне щодо вимог ОСОБА_2 щодо витрат на правову допомогу надану в суді апеляційної інстанції

Згідно із матеріалами справи, представником позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було подано лише відзив на апеляційну скаргу, будь-яких інших клопотань, заперечень та заяв не надходило. Тому, оцінюючи співмірність заявленої суми за надання правової допомоги з обсягом виконаних робіт( участі у суді апеляційної інстанції не приймав) , а також відсутність підтвердження оплати зазначеної суми, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги щодо відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 10000 грн. не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та збільшення розміру аліментів- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 08.06.2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Гірняк Л.А.

Сегеда С.М.