Дата документу 06.12.2022 Справа № 335/4646/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1845/22 Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.
Є.У.№ 335/4646/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Гончар М.С.

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Наполеон», про стягнення 50% річних за договором позики між фізичними особами та договором поруки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Наполеон» про стягнення 50% річних за договором позики та договором поруки.

04.08.2022 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачам.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 1 410 753,60 грн., що еквівалентно 50 080,00 доларів США; 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 294 870,63 грн. за період з 15.04.2020 по 14.09.2020; штраф за порушення строків повернення позики у розмірі 20 000,00 грн., а всього 1 725 624,23 коп. Станом на день подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову рішення суду не виконано.

Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від виконання судового рішення, просив накласти арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» в межах ціни позову 1 725 624,23 грн., оскільки існує вірогідність того, що ОСОБА_2 здійснить дії по відчуженню або перереєстрації права власності на інші ТОВ, власником яких він є, що в подальшому призведе до ускладнення виконання судового рішення про стягнення.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно відповідачів в межах ціни позову, що становить 1 017 877,46 грн., а саме: на кіоск, загальною площею (кв.м): 2.9, розташований в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 , арматурну майстерню інв. № 4-1-16 літ. З, загальною площею 453,4 кв.м, майданчик для металу № 43, будівлю охорони літ. Р, механічну майстерню інв. № 4-1-17 літ. Ж, котельня літ. Ц, склад літ. П загальною площею 154,9 кв.м, майданчик для металу № 41,45, вагова № 42, паркан № 44, будівля охорони літ. И, розташовані в АДРЕСА_2 , які належать ТОВ «Наполеон».

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити у вжитті заходів забезпечення позову. Зазначає, що судове рішення про стягнення з нього заборгованості за договором позики виконано у повному обсязі, а виконавчі провадження щодо виконання вказаного рішення суду закриті у зв`язку із виконання судового рішення. Зазначає, що позивач повторно має намір стягнути з нього грошові кошти, вимоги про стягнення штрафу за невиконання договору позики вже були предметом судового розгляду. Обставини, на які посилався позивач в заяві про забезпечення позову, не відповідають дійсності, він не має наміру відчужувати своє майно, а тому ухвала підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Журавльов Д.І., який представляє інтереси ОСОБА_1 , вказує, що оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою. Внаслідок тривалого не виконання судового рішення грошові кошти знецінені, фактично позика не провернута у повному обсязі. З вимогами про стягнення 50% річних за договором позики позикодавець ще не звертався.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існує спір, невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що може призвести до порушення прав позивача.

Втім колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом встановлено, що предметом спору у справі є стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики в розмір 1 017 877,46 грн. за період з 15.09.2020 по 23.02.2022.

Так, відповідно до договору позики від 25.03.2019 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику у сумі 1 357 168,00 грн., що становило еквівалент 50 080 доларів США, зі строком повернення до 14.04.2020. Боргові зобов`язання позичальника забезпечені порукою ТОВ «Наполеон».

У визначений договором позики строк позичальник взяті на себе зобов`язання не виконав, борг не повернув, а тому рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2021 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон» на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 1 410 753,60 грн., що еквівалентно 50 080,00 доларів США, 50% річних за несвоєчасне повернення суми позики в розмірі 294870,63 грн. за період з 15.04.2020 по 14.09.2020, штраф за порушення строків повернення позики у розмірі 20 000,00 грн., а всього 1 725 624,23 коп.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 є кінцевим бенефіціарним власником (контролером), керівником та представником ТОВ «Наполеон» ().

Згідно наданої суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 та ТОВ «Наполеон», встановлено належність відповідачам нерухомого майна, зазначеного у заяві про забезпечення позову.

Проте, при вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; не з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач.

Разом з тим, до апеляційної скарги додані документи, які не були враховані судом під час розгляду заяви, а саме: копія платіжного доручення №39107152 від 01.08.2022 та копії постанов про закінчення виконавчих проваджень з підстав повного виконання судового рішення: ВП№664204056 від 01.08.2022, ВП№66423857 від 01.08.2022, ВП№66424367 від 01.08.2022 та ВП№66423329 від 01.08.2022.

Окрім того, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції принципу співмірності.

Під час вирішення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не перевірив вартість нерухомого майна, на яке заявник просив накласти арешт, та не обговорив питання про те, чи не порушить накладення арешту на майно принципу співмірності, а відтак і права відповідачів, як власників цього майна.

За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, ухвала суду є такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2022 року у цій справі скасувати та постановити нову про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

М.С. Гончар