КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/419/22
УХВАЛА

20.06.2022 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2021 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договорами позики від 18.09.2018 року, 01.10.2018 року, 01.11.2018 року, 05.12.2018 року, 03.01.2019 року, 01.02.2019 року, 01.03.2019 року, 06.01.2020 року, 17.09.2020 року в загальній сумі 9 646 787,90 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 08.09.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

21.02.2022 року судом зі згоди представників сторін по справі було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу для розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

18.05.2022 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження в цій справі, до набранням законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду цивільної справи №522/4420/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики.

В обґрунтування клопотання відповідачка посилається на те, що наразі в Приморському районному суді міста Одеси на розгляді перебуває цивільна справа стосовно визнання недійсними договорів позики, які є предметом спору в цій справі. У зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що від наслідків розгляду цивільної справи №522/4420/22 залежить наслідок розгляду цієї справи, а відтак існує об`єктивна неможливість розгляду справи №947/24349/21 до вирішення вищевказаної справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_2 про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Судом було ухвалено провести судове засідання 20.06.2022 року за відсутності сторін по справі.

Дослідивши подане до суду клопотання та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Диспозиція приведеної норми свідчить про те, що обов`язок суду зупинити провадження у справі виникає винятково у випадку, коли інша пов`язана справа перебуває у провадженні суду (тобто у ній відкрите провадження) і за своїм характером є конституційною, адміністративною, цивільною, господарською або кримінальною.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Така підстава зупинення провадження застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідні норми спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 п. 5 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Судом встановлено, що предметом позову в цій справі є встановлення невиконання зобов`язань за договорами позики від 18.09.2018 року, 01.10.2018 року, 01.11.2018 року, 05.12.2018 року, 03.01.2019 року, 01.02.2019 року, 01.03.2019 року, 06.01.2020 року, 17.09.2020 року, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також з поданих до клопотання доказів вбачається, що в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебуває на розгляді цивільна справа №522/4420/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики, провадження в якій відкрито на підстави ухвали судді від 16.05.2022 року. З вказаної ухвали суду вбачається, що ОСОБА_1 заявлені вимоги стосовно договорів позики, укладених у формі розписок від 18.09.2018 року, 01.10.2018 року, 01.11.2018 року, 05.12.2018 року, 03.01.2019 року, 01.02.2019 року, 01.03.2019 року, 06.01.2022 року, 17.09.2022 року.

За наслідком викладеного судом встановлено, що вищевказані справи пов`язані в частині вимог стосовно спільних договорів позики від 18.09.2018 року, 01.10.2018 року, 01.11.2018 року, 05.12.2018 року, 03.01.2019 року, 01.02.2019 року, 01.03.2019 року.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.3 статті 210 ЦПК України, провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Як вже судом встановлено, підготовче провадження по справі в цій справі було закрито 21.02.2022 року та призначено справу до розгляду по суті.

Отже, на стадії розгляду справи, на якій суд перебуває наразі в цій справі, зупинення провадження на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, не допускається.

Разом з тим, судом приймається, що під час розгляду справи на стадії підготовчого провадження, сторона відповідача по справі скористалась процесуальним правом на подання зустрічної позовної заяви про визнання недійсними вищевказаних спірних договорів позики, однак через не належне її скерування у визначений судом строк та не належне усунення недоліків поданої заяви, її було повернуто судом заявникові. Одночасно представником відповідача не повідомлялось суд про переподання позову з аналогічними вимогами до іншого суду в загальному порядку, як і не попереджувалось суд про намір вчинення таких дій під час надання представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні 14.02.2022 року згоди на закриття підготовчого провадження по справі.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Також судом приймається, що у відповідності до ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Як вбачається, провадження в цій справі відкрито 08.09.2021 року, а стадія підготовчого провадження по справі тривала на протязі п`яти місяців, на протязі яких судом були здійснені усі можливі дії для забезпечення сторонам по справі скористатись передбаченими законом процесуальними права на доведення заявлених вимог та поданих заперечень проти позову, з метою забезпечення сторонам по справі доступу до суду і для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи. Разом з тим, суд зазначає, що зупинення провадження по справі в заявлений спосіб, суперечить вимогам ЦПК України, а необґрунтоване зупинення провадження по справі може бути наслідком порушення строків і затягуванням розгляду справи, що в свою чергу може бути наслідком порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для зупинення провадження по справі, а тому у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження по справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 251, 253 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження по цивільній справі №947/24349/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики, до набранням законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду цивільної справи №522/4420/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів позики залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складено 20.06.2022 року.

Головуючий Калініченко Л. В.