ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/57/22 Справа № 205/2251/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційні скарги ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторингс», Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року адвокат Макаренко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі № 205/2251/14-ц за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2014 року по цивільній справі №205/8752/19 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/205/980-МК14/90 від 26.09.2005 року в розмірі 244 950,16 грн. 01.09.2014 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Новокодацького ВДВС м Дніпрі ГТУЮ у Дніпропетровської області за місцем реєстрації ОСОБА_1 з заявою про примусове виконання вищевказаного рішення. Виконавчою службою було відкрито виконавче провадження. 18.09.2015 року виконавчий лист повернуто стягувачу. Після повторного звернення ПАТ «КБ «Надра» до виконавчої служби з вказаним виконавчим листом його було повернуто стягувачу 18.09.2016 року. 08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Факторінгс» укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «ФК «Факторінгс» набув прав вимоги до ОСОБА_4

28.08.2020 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська постановлено ухвалу, якою замінено сторону виконавчого провадження, стягувача ПАТ «КБ «Надра» його правонаступником ТОВ «ФК «Факторінгс» щодо вищезазначеного виконання рішення суду.

24.02.2021 року ТОВ «ФК «Факторінгс» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А.С. з заявою про примусове виконання виконавчого листа 2/205/2414/14 від 11.07.2014 року, за якою виконавцем відкрито виконавче провадження № 64640962.

Оскільки останній запис на виконавчому листі, посвідчений печаткою Чечелівського відділу ДВС м. Дніпра ГТУЮ Дніпропетровської області від 18.09.2019 року , є підробленим, та став підставою для відкриття виконавчого провадження після закінчення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник просив визнати виконавчий лист №2/205/2414/14 від 11.07.2014 року, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м..Дніпропетровська від 30.05.2014 року по цивільній справі №205/2251/14-ц про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторингс», таким, що не підлягає виконанню та покласти судові витрати на ТОВ «ФК «Факторингс»

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторингс», Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано виконавчий лист №2/205/2414/14 від 11.07.2014 року, виданий на підставі рішення Ленінського районного суду м..Дніпропетровська від 30.05.2014 року по цивільній справі №205/2251/14-ц про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторингс», таким, що не підлягає виконанню.

У задоволенні заяви в частині стягнення судових витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Макаренко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали в частині відмови у стягненні судових витрат та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду в цій частині.

Відзив на апеляційні скарги учасниками справи подано не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у стягненні судових витрат, суд першої інстанції виходи з того, що не передбачено розподіл судових витрат під час розгляду процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами(стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги було надано:

- ордер серії ВС № 1071297 від 16 квітня 2021 року (а.с.79);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛВ № 002024 від 23.10.2020 року;

- договір про надання адвокатом правової допомоги від 23.03.2021 року(а.с.93-94);

- додаткова угода від 23.03.2021 року до Договору про надання адвокатом правової допомоги від 23.03.2021 року(а.с.95);

- акт здачі-приймання робіт від 05.05.2021 року (а.с.96);

- копії квитанцій про оплату гонорару адвокату № 0.0..1 від 15.04.2021 року на суму 2970 грн., № 0.0..1 від 19.04.2021 року на суму 1500 грн., № 0.0..1 від 21.04.2021 року на суму 1500 грн. (а.с.97).

Згідно додаткової угоди від 23.03.2021 року до Договору про надання адвокатом правової допомоги від 23.03.2021 року та акту здачі-приймання робіт від 05.05.2021 року розмір гонорару складає 7 000 грн.

Проте, сплата ОСОБА_1 гонорару адвокату підтверджується тільки на суму 5 970 гривень, згідно копій квитанцій № 0.0..1 від 15.04.2021 року у розмірі 2970 грн., № 0.0..1 від 19.04.2021 року у розмірі 1500 грн., № 0.0..1 від 21.04.2021 року у розмірі 1500 грн. (а.с.154).

Крім того, адвокатом Макаренко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , було надано квитанції на оплату поштових послуг на суму 75 грн. (а.с.98).

Проте, колегія суддів не може прийняти до уваги вказані докази, оскільки до них не було додано опису вкладу поштових відправлень, що позбавляє можливості ідентифікувати дані відправлення.

У пункті 4 статті 1, частині третій та п`ятій статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Як вбачається із матеріалів ТОВ «ФК «Факторингс» не скористалося своїм процесуальним правом та не заявило клопотання, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

В той час коли, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

За таких обставин, враховуючи, що адвокатом Макаренко О.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 були підтверджені витрати на професійну правничу допомогу тільки у розмірі 5 970 грн., а ТОВ «ФК «Факторингс» не скористалося своїм процесуальним правом та не звернулося із заявою про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку щодо стягнення з ТОВ «ФК «Факторингс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 970 грн., що на думку апеляційного суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Пунктом 4 частиною першою статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

В іншій частині ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року не оскаржувалась, а тому не переглядалась судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 вересня 2021 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалите нове судове рішення в цій частині.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторингс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5 970 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко