Дата документу 06.06.2022 Справа № 335/9624/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 335/9624/21 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
№ 22-ц/807/788/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є онукою громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 її бабуся, гр. ОСОБА_2 померла.

Після смерті бабусі в передбачений законодавством шестимісячний термін вона звернулася до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Сенаторової Н.В. із заявою про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2021 року вона є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті бабусі та складається з недоотриманої пенсії, розмір якої був визначений нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про наявність недоотриманої пенсії від 07.10.2020 року, вих. № 63, наданої на запит приватного нотаріуса, та з 01.12.2017 року по 31.07.2020 року становив 85644,06 грн.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона наступного дня, тобто 13.01.2021 року подала до відповідача заяву відповідної форми для отримання суми коштів (недоотриманої пенсії), визначеної в свідоцтві про право на спадщину, а саме: на отримання 85644,06 грн.

Однак, сума коштів, яка була виплачена відповідачем на підставі вказаного вище звернення становила лише 82411,63 грн., на 3232.43 гри, менше, ніж визначено в свідоцтві про право на спадщину і виплачена ця сума була лише в квітні 2021 року, що підтверджується на підставі відповідної довідки Ощадбанку про зарахування коштів на мій особистий рахунок (копія довідки додасться).

Будучи повністю незгодною з такими діями відповідача, позивач в рамках досудового врегулювання спору, 24.05.2021 року звернулась до відповідача із письмовою заявою з вимогою виплатити їй, як спадкоємцю померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , суму розміру недоотриманої нею за час життя пенсії, яка була визначена саме в свідоцтві про право на спадщину від 12.01.2021 року та розмір якої становив 85644,06 грн. за період з 01.12.2017 року по 31.07.2020 року, за виключенням фактично сплачених коштів в розмірі 82411,6з грн., а саме виплатити їй 3232,43 грн.

31.05.2021 року відповідачем була надана відповідь на вказану вище заяву, згідно змісту якої вбачається, що відповідач на запит приватного нотаріуса надав інформацію про розмір недоотриманої пенсії моєї матері за період з 01.12.2017 року по 31.07.2020 року в розмірі 85644.06 грн., обумовивши той факт, що вказаний розмір недоотриманої пенсії буде зменшений в залежності від дати звернення до відповідача спадкоємця померлої, визначеного в свідоцтві про право на спадщину, з урахуванням положень ст. 46 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-1У «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше ніж по день смерті пенсіонера.

Оскільки за виплатою пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину вона звернулась 13.01.2021 року, то відповідач, вважає, що абсолютно законно виплатив їй суму пенсії в розмірі 82411,63 грн., яка була розрахована ним за три роки перед днем її звернення за недоотриманою пенсією по місяць смерті включно, тобто з 21.01.2018 року по 31.07.2020 року .

Вважає, що дії відповідача щодо виплати їй недоотриманої її бабусею, ОСОБА_2 , за час життя пенсії лише за період трьох років перед днем звернення та в сумі, яка є меншою, ніж сума, що визначена в свідоцтві про право на спадщину, є незаконними, тому вона вимушена звернутися до суду із даною позовною заявою.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області на її користь грошові кошти в розмірі 3232,43 грн., набуті в порядку спадкування за законом на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2021 року, у вигляді недоотриманої громадянкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за час її життя пенсії, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також судовий збір у розмірі 908 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 набуті в порядку спадкування за законом у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти недоотриманої пенсії у розмірі 3232 гривень 43 копійок.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ПФУ в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В ході апеляційного розгляду просили зупинити провадження в справі до розгляду Верховним Судом аналогічної справи.

Таке клопотання судова колегія відхиляє з огляду на те, що предметом перегляду є судове рішення суду першої інстанц2цї на час його ухвалення. До того ж законом не передбачено зупинення провадження до розгляду подібної справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивач є онукою громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 її бабуся, гр. ОСОБА_2 померла.

Після смерті бабусі в передбачений законодавством шестимісячний термін вона звернулася до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Сенаторової Н.В. із заявою про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2021 року вона є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті бабусі та складається з недоотриманої пенсії, розмір якої був визначений нотаріусом в свідоцтві про право на спадщину згідно довідки Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області про наявність недоотриманої пенсії від 07.10.2020 року, вих. № 63, наданої на запит приватного нотаріуса, та з 01.12.2017 року по 31.07.2020 року становив 85644,06 грн.

Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона наступного дня, тобто 13.01.2021 року подала до відповідача заяву відповідної форми для отримання суми коштів (недоотриманої пенсії), визначеної в свідоцтві про право на спадщину, а саме: на отримання 85644,06 грн.

Однак, сума коштів, яка була виплачена відповідачем у розмірі лише 82411,63 грн.,що на 3232. 43 гри, менше, ніж визначено в свідоцтві про право на спадщину і виплачена ця сума була лише в квітні 2021 року, що підтверджується на підставі відповідної довідки Ощадбанку про зарахування коштів на мій особистий рахунок (копія довідки додасться).

Відповідач заперечував з посиланням на те, що розмір недоотриманої пенсії буде зменшений в залежності від дати звернення до відповідача спадкоємця померлої, визначеного в свідоцтві про право на спадщину, з урахуванням положень ст. 46 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-1У «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки перед зверненням за пенсією, але не більше ніж по день смерті пенсіонера.

Оскільки за виплатою пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину вона звернулась 13.01.2021 року, то відповідач, вважає, що абсолютно законно виплатив їй суму пенсії в розмірі 82411,63 грн., яка була розрахована ним за три роки перед днем її звернення за недоотриманою пенсією по місяць смерті включно, тобто з 21.01.2018 року по 31.07.2020 року .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступних положень закону.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таке ж саме право непорушності передбачено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, тощо визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 9 липня 2003 року, із змінами і доповненнями (надалі Закон України № 1058-ІV від 09.07.2003 року, із змінами і доповненнями).

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року (із змінами і доповненнями), нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більше як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року (із змінами і доповненнями), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Проте, частиною другою цієї статті визначено, що члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 52 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року (із змінами і доповненнями), у разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

З огляду на викладене, вбачається, що зміст ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами і доповненнями), узгоджується із змістом ст.1227 ЦК України.

Крім того, як зазначив суд першої інстанції, зміст зазначених вище норм Закону узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме із частиною першою статті 91, відповідно до якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Також, суд першої інстанції послався на те, що у постанові від 09 вересня 2020 року по справі № 243/2069/19 Верховним Судом зазначено, що норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не виключають застосування ЦК України про включення до складу спадщини нарахованої, але не одержаної спадкодавцем за життя пенсії, у разі відсутності у померлого членів сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до преамбули Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Таким чином, відсутність у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», прийнятому до ЦК України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але не одержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не скасовує приписів статті 1227 ЦК України.

Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц, провадження 14-95цс19).

Верховний Суд також наголосив, що у разі порушення спадкових прав, особа не позбавлена права на їх судовий захист.

Суд зазначає, що Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання платежів.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року, із змінами і доповненнями, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що суми пенсії, неодержані померлим за життя, передаються членам його сім`ї у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

При цьому, норми ч. 1 ст. 46 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року, із змінами і доповненнями, які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які увійшли до складу спадщини.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що висновку, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому сума недоотриманої пенсії, що належала брату позивача за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини. За таких обставин, позивач, прийнявши спадщину після померлої матері, має право на отримання всієї суми недоотриманої пенсії.

Тому, правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 року, із змінами і доповненнями, без урахування норм статті 46 цього Закону.

Тож суд зробив висновок, що у виниклих спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації права позивача, як спадкоємця за законом померлого пенсіонера, на отримання невиплаченої за життя її матері пенсії.

Посилання апелянта на те, що судова практика у подібних правовідносинах та напрацьовані нею правові позиції можуть бути переглянуті, не є підставою для висновку про незаконність судового рішення на час його ухвалення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.

З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24 листопада 2021 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 6 червня 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко