Справа № 523/7188/21
Провадження №2/523/1784/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 листопада 2019р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 1475346.

08.04.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 08042020 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 08.04.2020 до Договору факторингу № 08042020 від. 08.04.2020, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 37758 грн., з яких: 10500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

5670 грн. - сума заборгованості за відсотками;

21588 грн. - сума заборгованості за пенею.

Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок Первісного Кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 08.04.2020 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № 1475346 в розмірі 37758 грн., з яких:

10500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

5670 грн. - сума заборгованості за відсотками;

21588 грн. - сума заборгованості за пенею.

Представник позивача подав письмові пояснення. Відповідно до яких з позовними вимогами відповідач ОСОБА_1 не згодна з наступних підстав:

Договір № 1475346 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 07.11.2019 року не підписаний відповідачем ОСОБА_1 .

Договір № 1475346 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 07.11.2019 року умовам чинного законодавства не відповідає.

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, зазначено, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вважає, що проценти за користування кредитними коштами після спливу 30 днів нараховуватися не можуть.

Доказів того, що Договір 31475346 про наданнякоштів у позикуна умовах споживчого кредиту від 07.11.2019 року було пролонговано на новий строк позивачем не надано.

Вважає, що позивачем не надано суду доказів, що за користування кредитом відповідачу нараховувалися відсотки за стандартною процентною ставкою, оскільки відповідно до умов договору стандартна процентна ставка нараховується за наявності трьох умов: невиконання умов договору щодо повного погашення заборгованості та в межах нового строку договору, та в межах періоду прострочення.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що договір було пролонговано на новий строк, тому після 07 грудня 2019 року, тобто після закінчення строку договору, не було законних підстав для нарахування відсотків та пені за кредитом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Оскільки Договір № 1475346 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту було укладено 07.11.2019, а договорі зазначено, що строк виконання договору визначений 30 днями, то вважає, до строки позовної давності щодо стягнення пені було пропущено.

Сторони в судове засідання не з`явились. Надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, між 07 листопада 2019р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 (далі - Відповідач) було укладено кредитний договір № 1475346.

08.04.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 08042020 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників від 08.04.2020 до Договору факторингу № 08042020 від. 08.04.2020, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 37758 грн., з яких: 10500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

5670 грн. - сума заборгованості за відсотками;

21588 грн. - сума заборгованості за пенею.

Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних Відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 08.04.2020 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Позивач вважає, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № 1475346 в розмірі 37758 грн., з яких:

10500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

5670 грн. - сума заборгованості за відсотками;

21588 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідачка не визнає той факт, що Договір № 1475346 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 07.11.2019 року не підписаний відповідачем ОСОБА_1 , а також, що даний договір не відповідає умовам чинного законодавства.

З матеріалів справи убачається, що між 11.11.2019р. ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір №1475346 про надання у позику на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1. договору ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 10500 гривень.

Суд вважає, що між сторонами виникли зобов`язання з договори позики.

Так відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, шо електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній Формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» еклектронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що договір був підписаний ОСОБА_1 електронним підписом, а отже посилання відповідачки, що договір не був підписаний не відповідає фактичним обставинам справи.

Окрім того, що відповідачка не має електронного підпису не підтверджено жодним доказом.

Відповідно до п. 1.1. договору ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 10500 гривень.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути Кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному цим Договором.

Однак в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не повернула суму отриманої позики, оскільки доказів протилежного вона не надала. Вищевказаними діями відповідачка порушила умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню суму заборгованості за кредитом у розмірі 10500 гривень.

Позивач також просить стягнути з відповідачки 5670 грн. - сума заборгованості за відсотками за період з 07.11.2019р. по 08.04.2020р..

Відповідно до п. 1.2 договору позика видається строком на 30 днів.

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У відповідності до ч. 1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже термін виконання зобов`язання, враховуючи дату укладення договору 07.11.2019р. закінчився 07.12.2019р..

Згідно п. 1.3.1 договору, знижена процента ставка становить 0,18 % від суми позики за кожний день користування позикою (65,70% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору.

Відповідно до 1.3.2 стандартна процентна ставка становить 1,80 % від суми Позики за кожний день користування Позикою (657,00 річних).

У правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, зазначено, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позивач почав нараховувати стандарту ставку у розмірі 1,80% вже з першого місяця нарахування, тобто всупереч умов п. 1.3.1. договору, що передбачала застосування зниженої процентної ставки 0,18 % від суми позики за кожний день користування позикою (65,70% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.2. цього договору, тобто 30 днів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка взагалі не виконувала свої зобов`язання за договором, оскільки суму основного боргу, а також процентів, згідно п. 1.3.1. вона сплачувала.

На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума процентів, враховуючи ставку, яка передбачена п.1.3.1 договору, тобто з розрахунку становить 0,18 % від суми позики за кожний день користування позикою.

При цьому, сума заборгованості за процентами складає (10 500,00 грн. (сума боргу) ? 0,180% (процентна ставка) / 100% ? 30 (кількість днів) = 567,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачки.

Суд вважає, що неможливо змінювати розмір процентів у разі невиконання боржником своїх зобов`язань, оскільки в даному випадку необхідно застосувати положення ст. 625 ЦК України, на які позивач не посилався.

Позивач також просить стягнути з відповідачки 21588 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В своєму розрахунку позивач нарахував фактично суму штрафу з період з 11.12.2019р.по 21.01.2020р. з розрахунку по 126 гривень в день.

Оскільки Договір № 1475346 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту було укладено 07.11.2019, а договорі зазначено, що строк виконання договору визначений 30 днями.

Позивач звернувся з позовними вимогами 16.04.2021р., проте розрахунок надав станом 21.01.2020р..

Відповідно до усталеної судової практики, сума неустойки розраховується за останній рік, який передує пред`явленню позову до суду.

В той же час, позивач надав розрахунок станом 21.01.2020р..

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що в даних правовідносин не сплив строк позовної давності щодо сплати неустойки.

В той же час, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що оскільки позивачем на надав суду розрахунок неустойки відповідно до положень ст.267 ЦК України, то суд не має зобов`язаний самостійно розраховувати її розмір, а у вимогах щодо стягнення з відповідачки сума заборгованості за пенею у розмірі 21588 грн. необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 612, 625-627, 1054-1055,1082 ЦК України, ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКІ . АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк») суму заборгованості за Кредитним договором № 1475346:

10500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

567 грн. - сума заборгованості за відсотками,

судовий збір у розмірі 2270 грн., а всього стягнути суму у розмірі 13 337 гривень.

3. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 в частині заборгованості за пенею у розмірі 21588 грн. залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 21.06.2022