КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5816/2022
справа №361/6932/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Василишиної В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням права на доступ до публічної інформації,-

встановив:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням права на доступ до публічної інформації.

Позовні вимоги мотивує тим, що він звернувся до відповідача із запитом про надання публічної інформації про наявність на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Проте відповідач відповіді на звернення не надав.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.06.2020 року визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області щодо ненадання публічної інформації за запитом від 16.04.2020 року та зобов`язано виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області надати ОСОБА_1 повну інформацію, що запитувалась згідно запиту від 16.04.2020 року про надання публічної інформації.

Вказує, що такими протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у стражданні та приниженні, яких позивач зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень викликало у ОСОБА_1 негативні емоції, що мало наслідком погане самопочуття та пригнічений настрій.

Вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені нормальні життєві зв`язки з партнерами, друзями, яким позивач змушений додатково пояснювати, чому позивач став менш привітним, менше приділяти часу друзям, сім`ї, родичам та інше.

Вказує, що тривала боротьба на захист прав позивача виснажує його, викликає у нього психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішення, викликає розчарування в діяльності як державних, так і органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальною сферою, що створює додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду заяв позивача порівняно із заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Мотивуючи наведеним, просив суд стягнути з Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 102 000 гривень.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 24 січня 2022 року засобами поштового зв`язку на адресу Київського апеляційного суду направлено апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права.

Вказує, що судом не враховано те, що протиправними діями виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Вказує, що судом не враховано практику місцевих та апеляційних судів у схожих справах. Посилається також на постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16 від 01.09.2020 року, у справі №920/715/17 від 12 березня 2019 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача, як суб`єкта владних повноважень викликала у позивача негативні емоції, проте, оцінюючи мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, психологічні наслідки та стан здоров`я позивача, суд установив, що такі негативні емоції не досягли рівня страждань або приниження, які заподіюються моральну шкоду. Суд вказав, що сам лише факт порушення прав позивача не є безумовною та достатньою підставою для стягнення моральної шкоди. Позивачем всупереч вимог закону не надано доказів , які б свідчили про душевні страждання та моральну шкоду.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вказує на таке.

Судом установлено та не заперечується сторонами факт звернення 16 квітня 2020 року позивача ОСОБА_1 до виконавчого комітету Броварської міської ради із запитом на отримання публічної інформації щодо наявності на території м. Бровари вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі №320/3911/20 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області щодо не надання публічної інформації за запитом від 16 квітня 2020 року та зобов`язано Броварську міську раду Київської області надати повну інформацію, що запитувалася згідно запиту від 16 квітня 2020 року про надання публічної інформації.

Вказаним рішенням установлено, що 16.04.2020 року позивач звертався до Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області із запитом на отримання публічної інформації щодо надання інформації про місце розташування земельних ділянок в межах міської ради, які можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями розташування.

Листом №2-17/1565 від 27.04.2020 року відповідачем надано відповідь на запит, що в межах м. Бровари рахується 55,8776 га земель запасу. Інформація щодо розміру земель запасу з розподілом за цільовим призначенням в межах м. Бровари у виконавчому комітеті Броварської міської ради Київської області відсутня (а.с.14-22).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішеннями суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи встановлення факту порушення права позивача на інформацію рішенням адміністративного суду, ця обставина не потребує додаткового доказування в рамках даного процесу.

10 грудня 2020 року міським головою Броварської міської ради Київської області на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року розглянуто запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 16.04.2020 року та надано відповідь, яку направлено ОСОБА_1 10 грудня 2020 року (а.с.46-50).

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що протиправними діями відповідача йому завдано душевних страждань та приниження, відчув біль, муку, тривогу, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність. ОСОБА_1 через порушення своїх прав відчув негативні емоції, наслідком чого було погане самопочуття, пригнічений настрій. Напруження у зв`язку із очікуванням рішення викликало розчарування в діяльності як державних, так і органів місцевого самоврядування, які опікуються соціальної сферою, що створює додаткове психічне напруження викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно із заявами інших громадян, які належно вирішувалися.

У відповідності до частин 1,7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до частин 1,2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із статтею 1167 Цивільного кодексу Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до частини 1 статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними в пунктах 3, 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Суд вказав, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазначала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту настання моральної шкоди, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та заподіяння моральної шкоди.

Як убачається із судового рішення у адміністративній справі, що набрало законної сили, таким встановлено протиправність бездіяльності відповідача при наданні публічної інформації за запитом позивача. Проте таке рішення не вказує на наявність факту заподіяння позивачу органом державної влади моральної шкоди, зокрема, і у тому виразі, про який вказав позивач.

Позивачем не було додано до суду жодного доказу на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, а сам лише факт протиправної бездіяльності відповідача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. При цьому, визнання судом протиправною бездіяльності відповідача стосується виключно меж застосування законодавства про надання публічної інформації, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Посилання скаржника на ряд судових рішень, ухвалених місцевими та апеляційними судами в інших справах, відхиляються колегією суддів, оскільки факт заподіяння моральної шкоди та її розмір встановлюються на підставі доказів у конкретній справі. При цьому, згідно положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16 від 01.09.2020 року є помилковим, оскільки Верховним Судом вирішувалась справа щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, та судом зроблено висновок, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Проте обставини справи, що переглядається апеляційним судом, не є релевантними обставинам у наведеній вище справі.

У справі №920/715/17 від 12 березня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду зроблено, зокрема, висновки про те, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено факту наявності шкоди, що є підставою для задоволення позовних вимог і такі висновки узгоджуються з наведеними вище висновками Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 червня 2022 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова