ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/1750/20
Провадження № 22-ц/4820/149/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/1750/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року (суддя Козак О.В.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування позову зазначалось, що 26.09.2018 з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26.11.2019 заборгованість відповідача становить 227376,87 грн, з яких: 182833,78 грн заборгованість за кредитом; 44543,09 грн заборгованість по процентам; 8571,82 грн несплачені проценти на поточну заборгованість; 35971,27 грн несплачені проценти на прострочену заборгованість. Разом з тим, банк зазначає, що заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача становить 182833,78 грн.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом в розмірі 182 833 грн 78 коп, а також судові витрати по справі.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 26.09.2018 станом на 26.11.2019 в розмірі 182833,78 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2742,51 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року відмовлено представнику ОСОБА_1 в поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду. Залишено без розгляду заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення в цивільній справі № 686/1750/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 січня 2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 квітня 2021 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2020 у справі № 686/1750/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог банку. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення суду. Зазначає, що судом не взято до уваги, що, укладаючи кредитний договір, сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноруч його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. При укладенні договору сторони керувались положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України, які визначають, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Також судом не враховано, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем коштів банку, а тому виписка, що міститься в матеріалах справи є належним доказом заборгованості відповідача. Крім того, як зазначає апелянт, відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він був обмежений у праві вибору умов кредитування і того, що кредитний договір був укладений без його вільного волевиявлення. На думку скаржника, суд порушив порядок встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, та не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які виходять з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року без змін, а апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та з дотриманням норм закону ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову банку.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження підписання відповідачем ОСОБА_1 26.09.2018 цифровим підписом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів банку, Умов та Правил надання банківських послуг; ознайомлення відповідача з текстом документа, перед його підписанням цифровим власноручним підписом; отримання відповідачем кредиту в сумі 182833,78 грн та наявності заборгованості по кредиту; надіслання клієнту примірника підписаного в електронній формі документа, що дає змогу встановити дату і час його підписання та дату відправлення на адресу електронної пошти. Крім того, наданий суду позивачем розрахунок заборгованості вказаних обставин достовірно не підтверджує.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлено, що 26.09.2018 з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8-9).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 26.11.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 227376,87 грн, з яких: 182833,78 грн заборгованість за кредитом; 44543,09 грн заборгованість по процентам; 8571,82 грн несплачені проценти на поточну заборгованість; 35971,27 грн несплачені проценти на прострочену заборгованість. Разом з тим, банк зазначає, що заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 182 833,78 грн (а.с. 6-7).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що договір сторонами укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до норм ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З огляду на викладене, договір від 26.09.2018 укладено між сторонами в електронному вигляді шляхом заповненням формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції на отримання банківських послуг у Приватбанку та її підписання власноручним підписом відповідача, створеним на екрані електронного сенсорного пристрою з використанням стилуса.

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Наведені висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність підписання відповідачем ОСОБА_1 договору від 26.09.2018 цифровим підписом. При цьому, помилковим є також посилання суду на нормативно-правовий акт - Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затверджене Постановою Правління НБУ від 13.12.2019 № 151, яке не було чинним на час виникнення спірних правовідносин, оскільки укладення договору між сторонами мало місце 26.09.2018.

Крім того, посилання в апеляційній скарзі про недослідження судом першої інстанції виписки з особового рахунку відповідача про рух коштів є безпідставним, оскільки у матеріалах справи відсутня вказана виписка, до позову така виписка позивачем не долучалась.

Надання доказів на підтвердження доводів і обставин, на які позивач посилається як на підставу свої вимог, є обов`язком саме позивача, і їх ненадання є неналежним виконанням процесуальних прав та свідчить про те, що позивач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх вимог перед судом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справ розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем наявності та розміру заборгованості за кредитним договором станом на 26.11.2019 та відмову в зв`язку з цим у задоволенні позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а мотивувальну частину рішення суду першої інстанції слід викласти в редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення змінюється, але при цьому результат розгляду справи залишається незмінним, то розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай