Справа № 462/5871/21 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/1754/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», у якому просила стягнути зі згаданого відповідача на її користь не нараховану та не виплачену заробітну плату у сумі 270 359 грн. 29 коп. з урахуванням ПДФО та військового збору, а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по червень 2021 року станом на липень 2021 року в сумі 130 065 грн. 79 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка з січня 2008 року працювала начальником планово-економічного бюро цеху 003 та цеху 009 на ДП ЛДЗ ЛОРТА та 26.07.2021 року звільнилася з роботи.

Стверджувалося, що починаючи з 2008 року та по 2021 рік ДП ЛДЗ ЛОРТА порушувало законодавство про працю, а саме - позивачці встановлено посадовий оклад, нижчий, ніж гарантований Галузевою угодою між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей Металіндустрія-Україна та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України на 2008-2009 роки, а також Міжгалузевою угодою у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 року. В результаті позивачці не було нараховано та не було виплачено заробітну плату, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 29 244 грн. 87 коп. заборгованості по ненарахованій заробітній платі та 61 529 грн. 63 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» в дохід держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок(а.с. 184-186).

Дане рішення оскаржила представник відповідача.

Апелянт просить рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 61 529 грн. 63 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплатискасувати та в цій частині ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду про те, що на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» поширювалась дія Галузевої угоди на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів, а з вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» діяла Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіолектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 рр., оскільки ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» у 2010 році увійшло до складу Державного Концерну «Укроборонпром» і такий не підписував згадані Галузеву та Міжгалузеву, що також підтверджується, як листом ДК «Укроборонпром» від 17.05.2021 року, так і листом від 06.07.2021 року, а також і іншими матеріалами справи.

Вважає, що за обставинами даної справи відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати(а.с. 192-196).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 01.02.2006 року до 26.07.2021 року (коли і була звільненою з роботи на підставі статті 38 КЗпП України) працювала на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» (в подальшому «Підприємство»), якеє державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності відповідно до наказу Мінпромполітики України від 29 липня 1998 року № 261 "Про створення підприємства "Львівського державного заводу "ЛОРТА" та передане в управління Державного концерну "Укроборонпром" (далі «Концерн»).

Регулювання, контроль та координація діяльності Підприємства здійснюється Концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Державний концерн "Укроборонпром" є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1221, з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Статуту Державного концерну "Укроборонпром", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року N 993 "Деякі питання Державного концерну "Укроборонпром", функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України.

Пунктом 2 цієї постанови КМУ прийнято пропозицію Міністерства економічного розвитку і торгівлі: щодо передачі із сфери управління Міністерства оборони та Міністерства промислової політики в управління Концерну підприємств, включених до його складу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром"; щодо передачі Концерну нежитлових приміщень загальною площею 1810,8 кв.метра на третьому поверсі будівлі по вул. Дегтярівській, 36, у м. Києві із закріпленням їх за Концерном на праві господарського відання.

Львівський державний завод "ЛОРТА" включено до Переліку державних підприємств, що включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", який є Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року N 1221, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2011 року N 374 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року N 1221".

Первинна профспілкова організація "Об`єднаного профспілкового комітету підприємств "ЛОРТА" є юридичною особою та організаційною ланкою "Професійної спілки працівників радіоелектроніки та машинобудування України", яка діє на підставі Статуту профспілки (нова редакція), зареєстрованого Міністерством юстиції України 20 грудня 2016 року, і входить до складу Львівської обласної профспілкової організації працівників радіоелектроніки та машинобудування України.

У 2004 році був укладений Колективний договір Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" на 2004-2006 роки, який діяв до укладення нового колективного договору (далі - Колективний договір (2004-2006).

25 травня 2016 році на конференції трудового колективу був укладений новий Колективний договір Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" на 2016-2020 роки, який зареєстровано Департаментом економічної політики Львівської міської ради за реєстровим № 159 від 21 червня 2016 року (далі - Колективний договір (2016-2020)).

Цей Колективний договір діє і на даний час.

Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів було укладено Галузеву Угоду на 2008 - 2009 (далі - Галузева угода (2008-2009).

У 2010 році між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів, укладено нову Галузеву Угоду на 2010 - 2011 (далі - Галузева угода (2010-2011).

Між Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Фондом державного майна України та Спільним представницьким органом всеукраїнських репрезентативних Профспілок машинобудівного і оборонно-промислового комплексів України в особі профспілок: працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування; працівників енергетики та електротехнічної промисловості; працівників космічного та загального машинобудування; працівників лісових галузей; машинобудівників та приладобудівників; працівників машинобудування та металообробки; працівників радіоелектроніки та машинобудування; працівників суднобудування; працівників текстильної та легкої промисловості укладено Міжгалузеву угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 роки, яка зареєстрована Міністерством соціальної політики України, реєстраційний номер 22 від 3 жовтня 2016 року (далі - Міжгалузева угода (2016-2020).

З матеріалів справи також убачається, що 23 січня 2017 року роботодавцем було видано наказ № 6 "Про впровадження Міжгалузевої Угоди на 2016-2020 року та збільшення заробітної плати", яким з метою виконання Міжгалузевої Угоди та збільшення розміру заробітної плати, впроваджено з 01 січня 2017 року нові тарифні ставки та схеми посадових окладів працівникам заводу.

Наказом від 11 січня 2018 року № 6 "Про збільшення заробітної плати у 2018 році", з метою виконання Міжгалузевої Угоди та збільшення розміру заробітної плати в України, з 01 січня 2018 року впроваджено нові тарифні ставки та схеми посадових окладів працівникам заводу.

Предметом спору у даній справі є:

-стягнення належної колишньому працівнику (позивачці) заробітної плати, проте виплаченої не в повному обсязі, внаслідок невірного (на думку позивачки) застосування відповідачем мінімального коефіцієнту співвідношень місячної тарифної ставки робітника першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати;

та

- стягнення компенсації втрати заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати недовиплаченої заробітної плати.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача (апелянта) на користь позивачки 29 244 грн. 87 коп. заборгованості по ненарахованій заробітній платі ніким не оскаржується, а відтак судом не переглядається.

Щодо стягнення на користь позивачки компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок здійснення компенсації врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III), який набрав чинності з 1 січня 2001 року, а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим з метою реалізації цього Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159 (далі - Порядок 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2 Закону № 2050-III).

Згідно з статтею 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-III, а пункт 3 - деталізує структуру грошових доходів, які підлягають компенсації, та вказує, що такі повинні одержуватись громадянами в гривнях на території України.

Роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики (пункт 9 Порядку № 159).

Метою такого законодавчого регулювання є захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

В рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013, зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Аналіз змісту цього рішення свідчить, що приводом для його прийняття стало конституційне звернення громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а саме чи вправі працівник звернутися до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи були такі суми компенсації нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України у цьому рішенні не надавав офіційного тлумачення положенням статті 34 Закону України "Про оплату праці" та Закону № 2050-III.

У мотивувальній частині рішення зазначено, що "кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги".

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Системне тлумачення вказаних норм матеріального права, аналіз зазначених рішень Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що механізм компенсації, передбачений статтею 34 Закону України "Про оплату праці" є застосовуваним в порядку, визначеному Законом № 2050-III та Порядком № 159 до несвоєчасно виплаченої нарахованої заробітної плати під час дії трудового договору, а також у разі несвоєчасної виплати заробітної плати, присудженої за рішенням суду, як під час дії трудового договору, такі і після його припинення. Разом із тим, у разі невиплати в день звільнення працівнику усіх належних сум, які входять до структури заробітної плати, та/або встановлення (присудження) їх судовим рішення, ухваленим за зверненням працівника, після припинення трудових відносин, застосуванню підлягає механізм компенсації, визначений статтею 117 КЗпП України. Протилежне тлумачення робить неможливим визначити таку підставу компенсації, як база для її нарахування, а також встановити час початку прострочення виплати, і не сприяє визначеності змісту зобов`язання щодо розміру заробітної плати, недонарахованої працівнику.

Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 243/5135/16-ц (провадження № 61-5396св18) та в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 525/789/17 (провадження № 61-14611св19), а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19).

У цьому зв`язку, колегія суддів доходить висновку про те, що за обставинами цієї справи відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, а тому оскаржуване рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА», задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2022 року в частині стягнення з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 61 529 грн. 63 коп. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплатискасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити у повному обсязі ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про стягнення на її користь компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати.

В решті рішення Залізничного районного суду міста Львова від 21 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.