Справа № 369/6843/21
Провадження № 2/369/1341/22
07.09.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області, в складі:
головуючого судді: Волчко А.Я.
за участю секретаря Миголь А.А.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), Державного кадастрового реєстратора Король Ольги Іванівни відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинскому та м. Ірпені Головного управління Дергеокадастру у Київській області, Державний реєстратор ЦНАП Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленко Дмитро Вікторович про скасування рішення державного реєстратора,
Позивач звернувся із позовом до відповідачів про скасування рішення державного реєстратора, в якому зазначив, що у спільній сумісній власності позивач та відповідача1 знаходиться земельна ділянка, з приводу якої наразі слухається справа щодо поділу майна подружжя у Києво-Святошинському районному суді Київської області справа №369/5072/19, однак, ОСОБА_1 05.12.2019 року вчинив дії щодо розподілу спірної земельної ділянки шляхом перетворення її з однієї в дві, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру нерухомого майна, що доданий до позовної заяви.
До суду надійшло клопотання позивача в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Відзиву на позов не надали, явку представника не забезпечили.
Відповідач Державний реєстратор ЦНАП Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленко Дмитро Вікторович надіслав до суду заяву за №7156 від 18.02.2022 про розгляд справи без його участі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.
Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.
Як вбачається із матеріалів справи, з 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі №2-0-85/11 від 11 червня 2011 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька, ОСОБА_3 .
14 вересня 2007 року ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №403572 отримав земельну ділянку площею 0,1001 га, цільове призначення: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .
02 жовтня 2008 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою об`єкта: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.09.2008 року на підставі рішення виконкому Чабанівської селищної ради №259 від 09.09.2008 року.
30 січня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, що підтверджується актовим записом №53.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син, ОСОБА_4 .
7 жовтня 2011 року заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано.
17 січня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Вишневської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис №05.
15 квітня 2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/2900/16-ц шлюб зареєстрований 17 січня 2013 року між сторонами було розірвано.
У рамках позовних вимог по справі №369/2900/16-ц питання про поділ майна подружжя не ставилось.
23.04.2019 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження по справі №369/5072/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
14 травня 2019 року ОСОБА_1 з метою подальшої розробки технічної документації на поділ земельної ділянки нотаріально засвідчив відповідну заяву власника ділянки в якій просив: «…розділити (поділити) вказану земельну ділянку загальною площею 0, 1001 га на 2 (дві) окремі земельні ділянки із цільовим призначенням «будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд» та розробити (виготовити) відповідну технічну та/або проектну документацію із землеустрою згідно чинного законодавства України та видати на моє ім`я 2 (два) відповідних правоставстановлюючих документа на вказані земельні ділянки та/або Витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.»
В подальшому, після реєстрації нових земельних ділянок в Державному земельному кадастрі України, державний кадастровий реєстратор видав 2 витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку:
Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 Сімейного Кодексу України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.
Така позиція узгоджується і з практикою Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду по справі №726/1606/17 від 23 грудня 2020 року.
Відсутність згоди одного із співвласників - колишнього подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.
Відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
З огляду на те, що Відповідачами не спростовується твердження Позивача про відсутність письмової та/або нотаріально посвідченої згоди, в матеріалах справи також відсутня письмова чи нотаріальна згода ОСОБА_2 на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, а саме поділу земельної ділянки, що є предметом спільної сумісної власності на дві, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для скасування рішення та реєстраційних дій новоутворених земельних ділянок, а також поновлення запису у Поземельній книзі.
Відповідно до п. 13 ст. 791 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі:
поділу або об`єднання земельних ділянок;
скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації;
якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", не було зареєстровано протягом року з вини заявника.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.
Велика Палата ВС (постанова від 13.06.2018 р., справа №361/4307/16-ц, ЄДРСР - 75099748) вказала, що у порядку цивільного судочинства вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно може розглядатися лише у випадку, якщо вона є похідною від вимоги про скасування документа, на підставі якого державна реєстрація була проведена.
Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Спори щодо володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб, згідно частини 2 статті 158 Земельного кодексу України, вирішуються виключно судом.
Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно з положенням частини 1 статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Відповідно до статті 193 ЗК України державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням державного земельного кадастру, згідно статті 194 ЗК України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
За змістом статті 195 ЗК України основними завданнями ведення державного земельного кадастру є забезпечення повноти відомостей про всі земельні ділянки; застосування єдиної системи просторових координат та системи ідентифікації земельних ділянок; запровадження єдиної системи земельно-кадастрової інформації та її достовірності.
Відповідно до статті 202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.
З визначення поняття державної реєстрації земельної ділянки, наданого статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
У відповідності до вимог статті 15 цього Закону до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки, як: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.
Відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою, визначеної у статті 21 Закону.
Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру визначені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.
Згідно з пунктами 4, 5 названого вище Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Пунктом 31 Порядку визначено, що документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, зокрема, поземельні книги.
Запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду (п. 60 Порядку).
Відповідно до пункту 61 Порядку скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення).
Пунктом 67 Порядку визначено, що внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та цього Порядку.
Отже, на підставі аналізу чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, передбачено скасування (поновлення) Державним кадастровим реєстратором запису у Поземельній книзі на підставі рішення суду.
Таким чином, судом встановлено, належним способом захисту окрім скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є скасування запису в Поземельній книзі та поновлення попереднього запису.
Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.
Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), Державного кадастрового реєстратора Король Ольги Іванівни відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинскому та м. Ірпені Головного управління Дергеокадастру у Київській області, Державний реєстратор ЦНАП Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленко Дмитро Вікторович про скасування рішення державного реєстратора - задовольнити.
Стягнути ізОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), Державного кадастрового реєстратора Король Ольги Іванівни відділу у Києво-Святошинському районі Міськрайонного управління у Києво-Святошинському та м. Ірпені Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Державний реєстратор ЦНАП Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Коваленко Дмитро Вікторовича пропорційно на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у загальному розмірі 6 356 грн. в рівних частках з кожного по 2118, 70 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: А.Я. Волчко