Справа № 464/2489/21 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/559/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога , Товариства з обмеженою відповідальністю Таліон Плюс про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеного договору № 452572743 від 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 отримав від компанії ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на споживчі цілі кредит у розмірі 10 000,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,13 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Згідно пункту 1.2. кредит надано строком на 30 днів з 18 листопада 2020 року по 18 грудня 2020 року.

18 грудня 2020 року він пролонгував договір, повернувши частину кредиту і відсотки на загальну суму 6200, 00 грн. Починаючи з 18 грудня 2020 року позивач сплачував за користування кредитом 1,31 відсотки від суми кредиту за кожний день користування кредитом згідно додаткової угоди від 18 грудня 2020 р. ОСОБА_1 23 грудня 2020 року повернув частину тіла кредиту на суму 1 105, 00 грн. 20 січня 2021 року позивач черговий раз оформив пролонгацію кредиту по 19 лютого 2021 року.

Відповідно до статті 3 додаткової угоди до договору № 452572743 від 18 листопада 2020 року починаючи з 22 січня 2021 року ОСОБА_1 мав сплачувати за користування кредитом 0,92 відсотки в день від суми кредиту. 19 лютого 2021 року ОСОБА_1 не зміг своєчасно надати відповідачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином, порушивши кредитний договір та норми цивільного законодавства. Позивач зазначає, що 23 лютого 2021 року відповідач збільшив фінансові зобов`язання на суму в розмірі 5961,70 грн. відповідно до умов договору № 452572743 від 18 листопада 2020 року. ОСОБА_1 вважає, що такі дії відповідача суперечать діючому законодавству України, оскільки на території України діє карантин, який запроваджений постановою №211 Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 p., продовжений постановою №1236 Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. та постановою №104 Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 р. Тому позивач стверджує, що ряд пунктів договору, якими керувався відповідач накладаючи на ОСОБА_1 штрафні санкції, суперечать чинному законодавству України.

Вказував, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» щодо виконання договору № 452572743 від 18 листопада 2020 року в повному обсязі вважає необґрунтованими, оскільки вони обмежують його права відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За вказаних обставин ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги та визнати недійсними пункти 1.4, 1.5, 3.3, 4.4, 4.12 договору №452572743 від 18.11.2020 року та зобов`язати відповідачів привести фінансові вимоги до позивача за договором №452572743 від 18.11.2020 року у відповідність з чинним законодавством України.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що починаючи з 22 січня 2021 року, відповідно до Додатку до Угоди № 452572743, ставка за кредитним договором була встановлена у розмірі 0,92 відсотки в день.

Вважає, що всупереч п. 6 Розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» та п. 13 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд ухвалив незаконне рішення на користь відповідача, визнавши за ним право перераховувати відсоткову ставку по кредиту з 0,92 відсотки в день від суми кредиту до 1,7 відсотки в день від суми кредиту за період з 18 листопада 2020 року.

Стверджує, що суд першої інстанції не дослідив у повному обсязі роздруківки виписок по банківських картах, надані позивачем та залишив поза увагою додаток до листа від 14 грудня 2021 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 09 червня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 20 червня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом та матеріалами справи встановлено, 18 листопада 2020 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 452572743 на суму у розмірі 10000,00 грн. зі сплатою процентів строком на 30 календарних днів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка № НОМЕР_1 ), що засвідчує факт укладання між нами кредитного договору у формі електронного документу (а. с. 9-11).

Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.4 договору кредитодавець зобов`язувався надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму 10000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити

Відповідно до п. 1.4 Договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).

Згідно п. 3.3 Договору, сторони погодили, що у разі порушення Позичальником своїх зобов`язань щодо погашення суми Кредиту та/або процентів за користування ним, Товариство має право нараховувати позичальнику пеню у розмірі 1,3% (одна ціла три десятих відсотка) від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення заборгованості, починаючи з першого дня порушення до дня повного погашення заборгованості за кредитом.

В п. 4.4. договору міститься інформація про розрахунок відсотків дисконтної та базової процентної ставки в річному еквіваленті.

Відповідно до п. 4.5 договору застосування перерахування дисконтної процентної ставки на базову процентну ставку не є зміною істотних умов договору. Усі істотні умови договору, в тому числі розмір базової та дисконтної процентної ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього Договору.

18 грудня 2020 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 452572743 від 18 грудня 2020 р., на наступну кількість днів: тридцять. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 18.12.2020 p., позичальник сплачує за користування кредитом 1,31 відсотків в день від суми кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди (а. с. 13).

23 грудня 2020 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 452572743 від 18.11.2020 р., на наступну кількість днів: п`ять. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. починаючи з 17 січня 2021 p., Позичальник сплачує за користування кредитом 1,05 відсотків в день від суми Кредиту за Дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди (а. с. 99).

20 січня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору, відповідно до п. 1 якої сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 452572743 від 18 листопада 2020 р., на наступну кількість днів: двадцять вісім. На дату укладання цієї додаткової угоди позичальник сплачує фактично нараховані проценти за користування кредитом. Починаючи з 22.01.2021 pоку, позичальник сплачує за користування кредитом 0,92 відсотків в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно цієї додаткової угоди (а. с. 14).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.640 ЦК договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»,у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Частинами 2 та 4 статті 11 цього Закону встановлено низку обов`язків кредитодавця про надання споживачу інформації про кредит та вимог до змісту договору. Зокрема, кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місце знаходження кредитодавця та кредитні умови. У договорі про надання споживчого кредиту повинні бути зазначені: сума кредиту; детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; дата видачі кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; умови дострокового розірвання договору; інші умови визначені законодавством.

Згідно з умовами кредитного договору № 452572743 від 18 листопада 2020 року, невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у кредит ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті позичальника.

Правилами надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» встановлений порядок надання грошових коштів у кредит.

За умовами вказаних Правил, заявник здійснює заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, відмічені в заявці в якості обов`язкових для заповнення. У заявці заявник зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту.

Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо видачі кредиту через смс-повідомлення на телефонний номер та через електронний лист на адресу електронної пошти, зазначені у заявці. У випадку прийняття рішення про надання кредиту, на електронну пошту, зазначену в заявці, надсилається лист з гіперпосиланням, здійснивши перехід по якому, заявник отримує копію електронного Договору.

Інформаційна система Фінансової установи здійснює реєстрацію заявника на сайті Товариства та формує Особистий кабінет, де споживач має змогу ознайомитися з договором.

Товариство інформує заявника про прийняте рішення щодо можливості видачі кредиту шляхом надіслання смс-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, або надісланням на електронну пошту електронного листа.

Не пізніше 3 робочих днів з дати підписання договору Сторонами надає кредит шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок Позичальника, вказаний ним у заявці.

Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 452572743 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. ОСОБА_1 погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За вказаних обставин, в спростування доводів позовної заяви стосовно того, що укладена угода не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливі умови суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що кредит на суму 10000, 00 грн. надавався строком на 30 днів, на умовах строковості, зворотності та платності, Позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно пунктів 1.3, 1.4, або п.1.5. укладеного договору. На період строку , визначеного п. 1.2 договору (тобто 30днів), нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмір 0, 13 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Згідно з п.1.4 договору у випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процентна ставка в розмірі 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом (від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення).

Пунктом 1.5 базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування Кредитом вказаного в п. 1.2. Договору, виключно за умови якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього Договору.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що передбачені п. 1.4. договору відсотки є відсотками за користування кредитними коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови вказаного договору не порушують чинного законодавства.

В п. 4.4. договору міститься інформація про розрахунок відсотків дисконтної та базової процентної ставки в річному еквіваленті.

Відповідно до п. 4.5 Договору застосування перерахування Дисконтної процентної ставки на Базову процентну ставку не є зміною істотних умов Договору. Усі істотні умови Договору, в тому числі розмір Базової та Дисконтної процентної ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору.

Оскільки договір містить умови про дисконтну (зменшену) та базову (звичайну) проценту ставку, тому у випадку, якщо позичальник сплачує грошові зобов язання за кредитним договором належним чином у строк обумовлений договором, він користується зменшеною процентною ставкою, у випадку якщо позичальник не виконує зобов 'язання у належний строк, пільгова дисконтна процентна ставка вже не застосовується, а сплачується звичайна.

З наведеного вбачається. що ставка 1,70 % не є штрафною санкцією чи пенею.

Пункт 1.4 договору містить відомості про нарахування процентів за користування позикою, що не є відповідальністю за невиконання умов договору, а є платою за кредит, та п. 3.3 договору містить відомості про цивільно-правову відповідальність позичальника при порушенні виконання зобов`язання, не є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Переконливих та істотних доводів щодо несправедливості та суперечливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено.

Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору № 452572743 від 18 листопада 2020 року вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача в цій частині ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання п.п. 1.4, 1.5, 3.3, 4.4, 4.12 договору №452572743 від 18.11.2020 року недійсними.

Враховуючи наведене, зокрема те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, тому суд першої дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання п.п. 1.4, 1.5, 3.3, 4.4, 4.12 кредитного договору №452572743 від 18.11.2020 року недійсними.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відповідач без попередження списав 02.03.2021 року та 19.03.2021 року кошти з картки Приватбанку в рахунок кредитних коштів з кредитної картки Монобанку не спростовують висновку суду, оскільки з наданих ОСОБА_1 роздруківок виписок по банківських картах AT КБ «Приватбанк» та AT «Універсал Банк» неможливо встановити та знайти кінцевого отримувача грошових коштів, а за 02.03.2021 року у позивача відсутні транзакції на суму 345 грн. 00 коп.

Ініші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.