ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1392/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/3693/22 Категорія: 331500000 Булгакова Г.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2022 року, у складі судді Булгакової Г.В.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким заборонити останньому наближатися на 100 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 та до інших місць її частого відвідування, особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати чи в будь який спосіб спілкуватися з нею, вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, наближатися на 100 метрів до місця проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , до місця перебування в школі бойових мистецтв «ММА Grizzly» за адресою: вул. Благовісна, 170, м. Черкаси, до місця перебування в Черкаському міському Будинку культури ім. І. Кулика за адресою: вул. Благовісна, 170/1, м.Черкаси та до будь-яких інших місць його частого відвідування, наближатися на 100 метрів до місця проживання дитини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , до місця перебування в Центрі дитячої та юнацької творчості м.Черкаси за адресою вул. Смілянська, 33, м. Черкаси та до будь-яких інших місць її частого відвідування.

Заява вмотивована тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.03.2021 шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано. З лютого 2022 року вона разом з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають в квартирі матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що під час перебування у шлюбі та після розлучення ОСОБА_3 вчиняє щодо неї та їх спільних дітей фізичне та психологічне насильство.

Так, вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.02.2022 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Даним вироком ОСОБА_3 засуджено за те, що 15.10.2021 приблизно о 23 годині 53 хвилин, перебуваючи в приміщенні ресторану «КІМ БАР», який розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, 75, він підійшов до заявниці та наніс удар лівою рукою в область правої сторони голови, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забою з набряком та крововиливом правої вушної мушлі, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/951 від 08.11.2021 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, звертала увагу, що колишній чоловік постійно створює конфлікти, свариться з будь-якого приводу, про що свідчать складені відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, протокол від 29.10.2020 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, за яким винесено постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.02.2021.

Вчинення домашнього насильства підтверджується також постановами Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.03.2022 за ст. 173 КУпАП, від 25.07.2022 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Зазначала, що ОСОБА_3 постійно слідкує за нею, незаконно встановлює на її автомобіль технічні засоби, що відслідковують її пересування, через що 20.05.2022 нею було подано заяву до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, за наслідками розгляду якої внесено відомості до ЄРДР № 0000629, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.182 КК України.

Вказувала, що кожен напад ОСОБА_3 на неї, відображається на психологічному стані дітей, так як вони стають дратівливими, перебувають в пригніченому стані, бояться кожного стороннього руху, вона неодноразово зверталася в різні інстанції щоб якось вплинути на колишнього чоловіка та припинити його агресивну, неадекватну поведінку, але навіть наявність вироку суду, численних протоколів про адміністративне правопорушення, передбачених ст. 173 КУпАП та ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають на нього належним чином та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2022 року заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань меншу ніж 100 метрів до ОСОБА_1 та до місця її проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено строк дії обмежувального припису 6 місяців. В задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення суду про видачу обмежувального припису допущено до негайного виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднесено на рахунок держави.

Ухвалюючи рішення про видачу обмежувального припису із забороною наближатися ОСОБА_3 на відстань меншу ніж 100 метрів до заявниці та місця її проживання, суд мотивував тим, що ОСОБА_3 продовжує вчиняти домашнє насильство по відношенню до ОСОБА_1 , не висловлює щирого каяття щодо своєї поведінки, що свідчить про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи у решті позовних вимог, суд виходив з того, що заявницею не надано доказів, що ОСОБА_3 вчиняє відносно неї інші дії, зокрема, веде листування, телефонні переговори, контактує з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб, розшукує її та переслідує. Крім того, заявницею не доведено, що існують ризики для спільних з ОСОБА_3 дітей, оскільки з наданих заявницею доказів не вбачається, що ОСОБА_3 вчиняв будь-які агресивні чи насильницькі дії по відношенню до їх спільних дітей, а тому заборона йому наближатися до місця проживання та перебування дітей, фактично призведе до порушення його батьківських прав.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити повністю.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме, в судовому засіданні, яке відбулося 15 серпня 2022 року було задоволено клопотання ОСОБА_3 про забезпечення ним перекладача та відкладено судове засідання на 19 серпня 2022 року. Проте, вказує, що на судове засідання, 19 серпня 2022 року не прибув, так як не знайшов перекладача, однак, не знав, що на даному судовому засіданні буде прийняте остаточне рішення, так як фактичний розгляд справи не відбувався.

Звертає увагу, що він є громадянином Вірменії та, з огляду на недостатнє володіння державною мовою, міг робити заяви та виступати в суді, користуючись послугами перекладача.

Натомість, суд не роз`яснив процесуальні права та обов`язки скаржника, що в разі неявки в судове засідання справа може бути розглянута за його відсутності, розглянув справу без його участі та перекладача, чим, на переконання скаржника, допустив порушення принципу змагальності сторін.

Звертає увагу на наявність висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №02-01/396 від 06.07.2022, згідно якого у нього констатовано наявність легких тілесних ушкоджень, які, за його словами, йому нанесла ОСОБА_1 .

Даний висновок він не зміг надати до суду через нероз`яснення йому процесуальних прав судом першої інстанції, а тому просить дослідити його під час апеляційного розгляду справи.

Крім того, скаржник вказує на порушення судом норм матеріального права, а саме, що мотивувальна частина рішення та резолютивна не узгоджуються між собою, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2022 року не може бути підставою для видачі обмежувального припису, оскільки останній постановлено за 6 місяців до подачі даної заяви.

Звертає увагу колегії суддів, що до заяви ОСОБА_1 додала лист ГУНП в Черкаській області, згідно якого слідує що вона час від часу звертається до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства, але скаржник наголошує на тому, що сам факт звернення не свідчить про вчинення насильства, а свідчить лише про конфлікт між нею та скаржником, що не є достатньою підставою для застосування обмежувального припису.

Зазначає, що обмежувальний припис, яким йому заборонено наближатися до заявниці на відстань не меншу 100 метрів, фактично порушує його право на спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки заборона наближатися до матері автоматично тягне за собою неможливість скаржника наближатися до своїх дітей, з огляду на те, що вони є малолітніми та проживають разом з матір`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник заявниці адвокат Скіць С.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, мотивуючи тим, що суд не допустив порушення норм процесуального закону, оскільки судові засідання у справі призначалися 4 рази, та ОСОБА_3 був кожного разу належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, мав достатньо часу для залучення відповідного перекладача. Крім того, звертає увагу на те, що час розгляду справи про видачу обмежувального припису становить - не пізніше 72 годин після надходження заяви.

Зазначає, що наданий скаржником висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи про отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень від заявниці є неналежним доказом та не відноситься до предмета спору, складений на підставі самозвернення та будь-яких доказів, що скаржник звертався до поліції по даному факту не має.

Звертає увагу колегії суддів на те, що скаржник і надалі продовжує проявляти безпідставні прояви агресії стосовно ОСОБА_1 та порушувати обмежувальний припис.

Вважає, що скаржником не наведено жодного аргументу, щодо безпідставності видачі обмежувального припису.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2022 року повністю відповідає вказаним вимогам закону.

Частинами першою та другою статті 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні, яке відбулося 15 серпня 2022 року, ОСОБА_3 був присутнім, заслухавши лист Департаменту освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради про неможливість забезпечення перекладачем з української на вірменську мову та навпаки, який йому був зрозумілий, наполягав на клопотанні про забезпечення його перекладачем, якого зобов`язався самостійно знайти та просив відкласти розгляд справи. Був повідомлений про перенесення судового засідання на 19 серпня 2022 року о 10 год. 00 хв. (а.с. 41-42).

В судове засідання, яке було призначене на 19 серпня 2022 року скаржник не прибув, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про поважність причин неявки, суд не повідомив, що відповідно до вимог ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджало суду першої інстанції розглянути справу по суті, строки розгляду якої є скороченими, а тому протилежні твердження ОСОБА_3 про порушення його процесуальних прав не заслуговують на увагу.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини в даній справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Вивчивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що суд вірно оцінив наявність конфліктної ситуації між сторонами, ризики домашнього насильства з боку ОСОБА_3 , які він неодноразово вчиняв відносно заявниці, а тому обрав необхідний та достатній захід тимчасового обмеження його прав, видавши обмежувальний припис із забороною наближатися до заявниці та до місця її проживання на відстань меншу ніж 100 метрів на строк шість місяців.

Колегія суддів вважає, що надані заявницею докази у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 , а тому з метою забезпечення ефективного захисту заявниці необхідність у видачі обмежувального припису, який застосовано судом першої інстанції є виправданою.

Доводи скаржника про обмеження внаслідок застосування такого обмежувального припису його прав на спілкування з спільними із ОСОБА_1 дітьми, а саме малолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є безпідставними, оскільки даний обмежувальний припис не стосується його батьківських прав та жодним чином не перешкоджає йому бачитись та спілкуватись з дітьми.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про невідповідність мотивувальної та резолютивної частин рішення суду першої інстанції, оскільки з мотивувальної частини рішення вбачається, що суд дослідив всі докази, надані заявницею на підтвердження наявності домашнього насильства з боку ОСОБА_3 , проаналізував їх та дійшов висновку про необхідність застосування до нього обмежувального припису, що відповідно вказав в резолютивній частині, а тому будь-яких розбіжностей або протиріч оскаржуване рішення не містить.

Згідно вироку Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 лютого 2022 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. За даним вироком ОСОБА_3 засуджено за те, що він на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи у громадському місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, наніс ОСОБА_1 один прямий удар лівою рукою в область правої сторони голови, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

Даний вирок свідчить про те, що ОСОБА_3 вчиняв домашнє насильство у формі фізичного насильства стосовно ОСОБА_1 , та навіть після нього не усвідомив протиправності своєї поведінки, що підтверджується постановами суду у адміністративній справі від 24.03.2022 за ст. 173 КУпАП та від 25.07.2022 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

З огляду на викладене, твердження скаржника про неможливість врахування даного вироку як підстави для винесення обмежувального припису є безпідставним.

Також безпідставними є доводи скаржника про наявність висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №02-01/396 від 06.07.2022, згідно якого у нього констатовано наявність легких тілесних ушкоджень, які, за його словами, йому нанесла ОСОБА_1 , оскільки даний висновок не є предметом розгляду в даній справі та не впливає на вирішення питання про видачу обмежувального припису стосовно скаржника.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для скасування або зміни рішення суду колегією суддів не встановлено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2022 року у даній справі без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та за умов, визначених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2022 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова