КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9350/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця Київського міського округу ОСОБА_7, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом та просив суд у порядку ч.ч. 1, 5, 7 ст. 128 КПК України відшкодувати матеріальну та моральну шкоду завданої вчиненням кримінального правопорушення.

09 серпня 2021 року Дніпровським районним судом у м. Києві постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження за цивільним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Київського міського округу ОСОБА_7, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6., Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в порядку ст.128 КПК України.

16 грудня 2021 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 серпня 2021 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

20 травня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху та надано строк усунення недоліків, а саме: подати докази, що містять підтвердження про прийняття процесуальних рішень в межах кримінального провадження, надати докази, які підтверджують, що відповідачів визнанно винними у вчиненні інкріміноваго їм правопорушення, не долучено відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними обгрунтованими доказами, не надано оригінал платіжного документа про сплату судового збору за звернення до суду із вказаним позовом.

21 червня 2022 року ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було безпідставно повернуто позовну заяву, оскільки звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 виклав обставини якими обґрунтував свої вимоги, та додав докази, які вважав за потрібне надати для розгляду.

Крім того зазначає, що повертаючи позовну заяву без обґрунтованих підстав позивачу належним чином не було забезпечено реалізацію права на доступ до правосуддя, а тому вказана ухвала не може вважатись законною та ообгрунтованою.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції від 27 червня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_7, в якому вона зазначає, що ухвала суду першої інстанції є вірною, об`єктивною та такою, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини між сторонами у справі.

Крім того, у відзиві зазначає, що доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що суд перешкоджав позивачу у доступі до правосуддя є необґрунтованими.

На підставі викладного у відзиві, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу про повернення заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 та його представниками не було усунуто недоліки, а саме: п. 4, 5, 6, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України при зверненні до суду позивачем не виконані, подані суду матеріали не містять підтверджень про прийняті процесуальні рішення в межах кримінального провадження № 0001098, відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують, що відповідачів визнано винними у вчиненні інкримінованого їм правопорушення в межах кримінального провадження № 0001098 та притягнуто до відповідальності на підставі обвинувального вироку суду, не долучено відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням та докази, що підтверджують позов; до заяви не доданий оригінал платіжного документу про сплату судового збору в загальному розмірі 6 433,10 грн. (за вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 992,40 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 440,70 грн.).

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно ст. 5 ЦПК України визначено способи захисту, які застосовуються судом. Зокрема, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зазначене свідчить про те, що ефективність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права може бути визначена судом рішенні суду, яке буде ухвалено за результатами розгляду справи.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати надмірного формалізму. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Як вбачається з матеріалів справи в позовній заяві ОСОБА_1 було наведено детальне обґрунтування заявлених позовних вимог із застосуванням норм чинного законодавства України до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивач визначився зі предметом позову, характером спірних правовідносин та обрав відповідний спосіб захисту свого порушеного права, а тому судом першої інстанції було не вірно залишено позовну заяву з цієї підстави та як наслідок повернуто позов.

Щодо сплати судового збору.

Згідно з п. 6 ч. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом.

Виходячи з наведеного цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення незалежно від об`єкту посягань.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 10 липня 2018 року (справа № 713/1275/16-к, провадження № 3603 км 18).

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно залишив позовну заяву без руху вказуючи на те, що ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір за завернення до суду із вказаними позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду про повернення позовної заяви у справі з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця Київського міського округу ОСОБА_7, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Держави України в особі Державної казначейської служби України, треті особи: Дисциплінарна комісія приватних виконавців при Міністерстві юстиції України, Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення скасувати та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення в порядку та з підстав, що визначені ст. 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді: