Провадження № 22-ц/802/883/22 Категорія: 53 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування та майнових витрат внаслідок ДТП за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 21 липня 2020 року, належний позивачу автомобіль Porsche Cayenne, НОМЕР_1 було механічно пошкоджено.

ДТП сталася з вини ОСОБА_4 - водія автомобіля Ford Mondeo, НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ «Страхова група «ТАС».

АТ «Страхова група «ТАС» відмовила у виплаті страхового відшкодування. Просив суд стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_5 суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 гривень; стягнути з ОСОБА_4 на користь громадянина ОСОБА_6 майнову шкоду у розмірі 14 341,73 гривень та стягнути судові витрати з підстав, викладених в позовній заяві.

27 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на позивача суму страхового відшкодування у розмірі 144 341,73 гривень та стягнути судові витрати в сумі 16 458,63 гривень, з яких: судовий збір 1 443,43 гривень, вартість судової експертизи 1 015,20 гривень, витрати на професійну правничу допомогу 14 000,00 гривень з підстав, викладених в заяві.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 04липня 2022 року позов задоволено.

Постановлено стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь громадянина ОСОБА_7 144 341,73 гривень невиплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь громадянина ФРН ОСОБА_8 понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 443,43 гривень.

Стягнути з АТ «Страхова група «ТАС» на користь громадянина ФРН ОСОБА_5 понесені і документально підтверджені судові витрати у зв`язку з підготовкою експертного висновку на замовлення сторони, в сумі 1 015,20 гривень.

В апеляційній скарзі АТ «Страхова група «ТАС» просить рішення суду скасувати, постановити нове судове рішення про відмову в позові.

Зазначає, що суд неправильно витлумачив норму Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо виконання потерпілим обов`язків, як особи, яка розраховує на виплату страхового відшкодування, не забезпечив огляду автомобіля, наданий експертний висновок є неналежним доказом, оскільки містить неточності, на час складання дефектної відомості автомобіль відсутній на території України. Витрати на проведення експертизи на замовлення сторони не відносяться до судових витрат, тому не підлягають стягненню.

Позивач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2020 року об 11 год. 07 хв. у м. Луцьку по вул. Домни Гордіюк, 12, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Ford Mondeo, НОМЕР_2 , при виїзді із перехрестя де організовано круговий рух, та яке не має дорожньої розмітки та знаків, що визначають напрям дорожнього руху, створив перешкоду для руху автомобілю Porsche Cayenne, НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою суду від 16 грудня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 , як власника наземного транспортного засобу, була застрахована у АТ «Страхова група «ТАС», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/7102658 та договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків «Повний автозахист» (а.с. 44-45). Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 180 000,00 гривень

У встановленому законом порядку, 12 квітня 2021 року адвокат Книш Сергій Володимирович, який діяв в інтересах громадянина ОСОБА_7 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом АТ «Страхова група «ТАС» № 041 від 14 квітня 2021 року було повідомлено адвоката Книша Сергія Володимировича про призупинення розгляду справи до виконання вимоги про надання на огляд представнику АТ «Страхова група «ТАС» транспортного засобу Porsche Cayenne, номерний знак НОМЕР_1 .

28 квітня 2021 року адвокат Книш Сергій Володимирович, який діє в інтересах громадянина ОСОБА_7 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з додатковими поясненнями у яких зазначив, що транспортний засіб Porsche Cayenne, номерний знак НОМЕР_1 , вже відновлений (а.с. 29).

Рішенням АТ «Страхова група «ТАС» № 09869/9121 від 17 травня 2021 року відмовлено громадянину ОСОБА_10 у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37.1.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АТ «Страхова група «ТАС» безпідставно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, докази про невиконання потерпілим своїх обов`язківвідсутні, завдані збитки не перевищують ліміту відповідальності страховика, а тому підлягають стягненню на користь позивача.

На переконання апеляційного суду такий висновок відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на законі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту» (далі Закон), яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) згідно із пунктом 37.1.3 статті 37 Закону є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Тобто Закон пов`язує відмову страховика у здійсненні страхового відшкодування у разі невиконання потерпілим своїх обов`язків з певною умовою - неможливістю страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

За обставинами даної справи факт дорожньо-транспортної пригоди та обставини її настання встановлено та зафіксовано у визначений законом спосіб та на підставі належних доказів.

Апеляційним судом досліджено протоколи про адміністративне правопорушення, складені працівниками поліції за обставинами ДТП 27 липня 2020 року відносно ОСОБА_4 та відносно ОСОБА_5 , схему місця ДТП, у яких зафіксовано час, місце, та обставини дорожньо-транспортної пригоди, характер ушкоджень автомобіля.

Зокрема, серед видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу Porsche Cayenne, НОМЕР_1 , отриманих внаслідок ДТП, зазначено про деформацію переднього бампера з лівої сторони та лівого переднього крила, розбито лівий показник повороту, пошкоджено лакофарбове покриття частин кузова, потертість дисків передніх коліс.

Автомобіль Porsche Cayenne, ВА ХА1 був оглянутий судовим експертом Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, складено дефектну відомість, у якій зафіксовано виявлені експертом ушкодження, які співпадають з тими пошкодженнями, що відображені у схемі до ДТП, складеній працівниками поліції 27 липня 2020 року.

При цьому експертом проводилось детальне фотографування виявлених пошкоджень, усі знімки збережені на електронному носії.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що страхова компанія не була позбавлена можливості факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, тому безпідставно відмовила у виплаті страхового відшкодування.

За наведених обставин не впливає на право позивача отримати від страхової компанії компенсацію завданих збитків в межах ліміту відповідальності страховика те, що на виконання вимог пункту 35.1 статті 35 Закону позивач, як потерпілий, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду не подав страховику заяву про страхове відшкодування.

На підтвердження розміру заподіяного матеріального збитку позивач надав висновок експерта № 88 від 19 вересня 2020 року, підготовлений експертом Волинського НДЕКЦ Сацюком Р.П., згідно з яким розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Porsche Cayenne, НОМЕР_1 становить 144341,73 гривні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зауважуючи, що наданий позивачем висновок експерта є неналежним доказом, АТ «Страхова група «ТАС» не подала суду інших, належних та допустимих доказів, на спростування наведених у висновку розрахунків.

Під час розгляду справи апеляційним судом, на виконання вимог статті 12 ЦПК України, роз`яснено представнику відповідача його право заявити клопотання про призначення судової експертизи з метою визначення розміру заподіяного збитку власнику ушкодженого транспортного засобу, проте представник відповідача висловив думку про недоцільність призначення такої експертизи.

З метою усунення неточностей у висновку експерта щодо зазначення об`єму двигуна, року випуску автомобіля, розрахунку збитків без врахування фізичного зносу транспортного засобу, апеляційним судом заслухано роз`яснення експерта з приводу наданого висновку та встановлено таке.

Із дослідженого апеляційним судом нотаріально посвідченого перекладу тексту технічного паспорту вбачається, що дата першого допуску до експлуатації транспортного засобу 21 листопада 2013 року, у той час як експертом зазначено рік виготовлення автомобіля 2014, об`єм двигуна 04134 см куб, експертом зазначено 3000 см куб.

При складанні калькуляції зазначено дату першого допуску до експлуатації транспортного засобу 21 листопада 2013 року.

Визначення дати виготовлення автомобіля має значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для нарахування фізичного зносу та вартості автомобіля.

У суді апеляційної інстанції експерт пояснив, що вартість автомобіля визначав відповідно до таблиці 3.2 додатка 3 до Методики. У зв`язку з відсутністю у Волинському НКЕДЦ інформаційно-довідкової літератури стосовно вартості автомобілів Porsche Cayenne,2014 року випуску, були взяті ціни з мережі Інтернет по авто продажу країни реєстрації автомобіля. Ураховуючи ту обставину, що двигун автомобіля не був ушкодженим, на розрахунок заподіяних збитків, у даному випадку, величина об`єму двигуна не впливає та не використовувалась при розрахунку.

Аналізуючи зміст експертного висновку та пояснення експерта апеляційний суд дійшов висновку, що неточність щодо року випуску та об`єму двигуна не вплинула на правильність розрахунку, оскільки згідно з пунктом 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу Е-3 приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років для легкових КТЗ виробництва СНД та 7 років для інших легкових автомобілів.

Вік транспортного засобу Porsche Cayenne, НОМЕР_1 становить менше 7 років, тому експертом обґрунтовано не нараховувся знос, а допущена неточність щодо року випуску , а також послання на пункт 7.41 Методики, у той час як це питання врегульовано пунктом 7.38 Методики, не вплинула на правильність розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідач зауважує, що неналежним доказом є також дефектна відомість, на підставі якої складено висновок експерта, оскільки у дефектній відомості зазначено про її складання 26 серпня 2020 року, у той час як згідно з інформацією Державної митної служби, станом на цю дату транспортний засіб Porsche Cayenne, ВА ХА1 перебував за межами України.

Апеляційним судом не надалось можливим заслухати пояснення ОСОБА_11 , який складав дефектну відомість, оскільки Волинський НКДЕЦ листом від 27 жовтня 2022 року повідомив, що ОСОБА_12 призваний до лав Збройних Сил України.

Представник позивача Антона Шлей ОСОБА_1 пояснив, що був присутнім як представник при огляді автомобіля, який насправді проведено 22 серпня 2020 року, просив вважати опискою зазначену в дефектній відомості дату 26 серпня 2020 року. На підтвердження своїх доводів надав фотокартки ушкодженого автомобіля , на яких містяться властивості файла з відміткою, що фотографування проводилось 22 серпня 2020 року.

Такі пояснення не суперечать зібраним у справі доказам, а зазначені в дефектній відомості ушкодження транспортного засобу Porsche Cayenne, ВА ХА1 узгоджуються як з зафіксованими на фотокартках ушкодженнями автомобіля так і з ушкодженнями цього ж автомобіля, зафіксованими працівниками поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення у день дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив усі обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, якими врегульовано правовідносини, які виникли між сторонами та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами проведено судом відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1443.43 грн., за проведення судової експертизи 1015.20 грн.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

У частині 2 статті 174 ЦПК України зазначено, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Очевидно, що позовна заява є першою заявою по суті спору.

Пунктом 5 частини 3 статті 175 ЦПК України передбачено обов`язок позивача зазначити докази, що підтверджують обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з частиною 3 статті 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

З наведених норм процесуального права вбачається, що законодавець передбачив про можливість та навіть необхідність понесення судових витрат кожною із сторін ще до подання позовної заяви, адже саме до подання позовної заяви особа , яка має намір звернутися до суду, і лише згодом набуде статус учасника справи, сплачує судовий збір, укладає договір про надання професійної правничої допомоги . незважаючи на це, вважається, що це витрати понесені саме стороною.

Також визначено, що експертиза може бути проведена не тільки як процесуальна дія під час судового розгляду, а й на замовлення учасника справи, на обґрунтування вимог позовної заяви, без чого така позовна заява не може бути прийнята судом.

В позовній заяві ОСОБА_8 на обгрунтування своїх вимог про розмір заподіяних унаслідок ДТП збитків зазначив та долучив як доказ висновок експерта, навів попередній розрахунок судових витрат які складаються з понесених витрат на сплату судового збору та на оплату експертного висновку у розмірі 1015,20 грн., подав належні докази про понесені витрати.

Приписами частини 6 статті 139 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

При розподілі судових витрат між сторонами суд, крім іншого, з`ясовує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (пункти 1.2 частини 3 статті141 ЦПК України).

Норми Цивільного процесуального Кодексу не передбачено, що до судових витрат відносяться лише ті витрати на проведення експертизи, які особа, яка звернулася до суду за захистом своїх прав, понесла після відкриття провадження у справі.

Згідно з договором, рахунком-фактурою та актом наданих послуг за проведення судової експертизи позивачем сплачено 1015,20 грн. на рахунок Волинського НДЕКЦ МВС, наданий позивачем висновок виготовлений на замовлення сторони, пов`язаний з розглядом справи, був предметом дослідження судом та визнано належним доказом, на який суд посилається у своїх висновках. Витрати на проведення експертизи пропорційні ціні позову, яка становить 144341,73 грн, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відніс понесені витрати у зв`язку з проведенням експертизи до судових витрат, та у зв`язку із задоволенням позову, стягнув їх на користь позивача.

Аргументи відповідача про неможливість стягнення з Страхової компанії витрат на проведення експертизи відповідно до вимог ст. 34 Закону апеляційний суд відхиляє, оскільки позивач не просив стягнути ці витрати на підставі цієї норми.

Правова позиція Верховного Суду у справі № 759/5414/17 від 09 грудня 2020 року висловлена у справі з відмінними правовідносинами. Зокрема у справі № 759/5414/17 від 09 грудня 2020 року позивач просив стягнути із страхової компанії понесені на виготовлення експертного висновку кошти в порядку статті 34.3 Закону, у той час як було наявне аналогічне експертне дослідження, проведене страховою компанією. У даній справі з такими вимогами позивач не звертався, страхова компанія експертизи не замовляла та взагалі заперечує право позивача на страхове відшкодування, а витрати на проведення експертизи просив стягнути в порядку розподілу судових витрат, згідно з приписами статі 141 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивної переоцінки доказів, які містяться в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку та постановив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382,-384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 липня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді