Справа № 348/952/18
Провадження № 22-ц/4808/39/22
Провадження № 22-ц/4808/246/22
Головуючий у 1 інстанції Грещук Р. П.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 25 жовтня 2021 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на додаткове рішення Надвірнянського районного суду від 12 листопада 2021 року, в складі судді Грещука Р.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради, ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - відділ у Надвірнянському районі міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звернулися в суд з позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень сесії сільської ради і зобов`язання вчинити дії, а саме визнати протиправним та скасувати рішення XI сесії Пасічнянської сільської ради від 11.01.2017 року №268-11/2017 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, ОСОБА_3 щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,25 га в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства»; визнати протиправним та скасувати рішення XIV сесії Пасічнянської сільської ради від 24.05.2017 року №321-14/2017 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_3 , площею 0,1499 га в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства»; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35492203 від 01.06.2017 року; зобов`язати Пасічнянську сільську раду розглянути та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_4 щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку; зобов`язати Пасічнянську сільську раду розглянути та прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_1 щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,08 га в АДРЕСА_1 », для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вирішено питання судових витрат.

Позов обгрунтовано тим, що Пасічнянська сільська рада порушила його право на першочергове забезпечення земельною ділянкою і перевищила свої повноваження, надавши незаконно у власність земельну ділянку відповідачу ОСОБА_3 .

Вважає що оскаржувані ним рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства України, яке регулює питання передачі земельної ділянки у власність, основ містобудування та містобудівної діяльності, гарантії соціального захисту учасників бойових дій і одночасно цим рішенням порушено охоронюваний його інтерес.

Зазначив, що орган місцевого самоврядування не мав жодних передбачених законом підстав для прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 .

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 23.07.2018 року по даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено відділ у Надвірнянському районі міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м.Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 03 червня 2021 року прийнято відмову від позову ОСОБА_4 та провадження в даній справі за його позовом закрито.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 25 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду від 12 листопада 2021 року заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2000 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

На рішення суду від 25 жовтня 2021 року та додаткове рішення від 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Апелянт вказує, що суд безпідставно залучив до участі в справі третю особу на стороні відповідача відділ у Надвірнянському районі міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. На думку апелянта суду необхідно було залучити до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області. Крім того, представник Пасічнянської сільської ради Калинюк М.М. приймав участь у судовому засіданні без відповідних повноважень.

Зазначив, що судом не взято до уваги те, що Пасічнянська сільська рада приховала від нього інформацію про вільну земельну ділянку, оскільки надала довідку від 12.10.2016 року №3211, в якій зазначено, що на даний час землі запасу в Пасічнянській сільській раді відсутні.

Звертає увагу, що розпорядженням КМУ від 19.08.2015 року №898 зобов`язано державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру та обласні державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити (зареєструвати) земельні ділянки для відведення учасникам АТО та членам сімей загиблих учасників АТО, розмістити на власних веб сайтах інформацію про місце розташування, цільове призначення та площу земельних ділянок, які можуть бути відведені учасникам АТО і членам сімей загиблих учасників АТО та забезпечити першочерговий розгляд їх звернень щодо відведення земельних ділянок.

Однак, Пасічнянська сільська рада не висвітлювала інформацію про наявність вільної земельної ділянки і не надавала такої інформації, не зважаючи на неодноразові звернення.

На думку апелянта ОСОБА_1 , Пасічнянська сільська рада позбавила його права на отримання інформації щодо вільної земельної ділянки, не зважаючи на те, що спірна земельна ділянка на день видачі довідки від 12.10.2016 року була вільною і перебувала в запасі Пасічнянської сільської ради. Натомість Пасічнянська сільська рада надала інформацію ОСОБА_3 про перебування спірної земельної ділянки у землях запасу чим порушила його право на отримання такої інформації.

Суд взяв до уваги покази свідка ОСОБА_6 , яка на той час займала посаду спеціаліста землевпорядника Пасічнянської сільської ради, проте на думку апелянта, даного свідка необхідно повторно допитати в засіданні суду апеляційної інстанції.

Зазначив, що єдиною підставою для надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 є те, що покійна ОСОБА_7 , яка користувалась даною земельною ділянкою склала заповіт на все майно до якого входить і спірна ділянка на відповідача, проте як зазначено в рішенні суду, дана ділянка не входила до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , однак суд не дав належної оцінки даному факту.

Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до земель житлової та громадської забудови в зв`язку з чим не може відноситись до земель сільськогосподарського призначення, а відповідно до ст.ст. 21, 22, 38, 39 ЗК України відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Пасічнянська сільська рада в порушення вказаних норм надала спірну земельну ділянку для ведення сільського господарства, проте будь яких доказів того, що спірна земельна ділянка відносилась до земель сільськогосподарського призначення ні Пасічнянською селищною радою ні ОСОБА_3 не надано.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Госедло О. зазначив, що суд не аргументовано прийняв рішення про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, оскільки такий розмір є не доведеним, суду не надано відповідного документу щодо деталізації витрат послуг адвоката саме у розмірі 2000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, апелянти просили рішення Надвірнянського районного суду від 25 жовтня 2021 року та додаткове рішення Надвірнянського районного суду від 12 листопада 2021 року скасувати.

Правом на подачу відзиву сторони не скористалась.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційні скарги не перешкоджає перегляду рішення суду.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 підтримав доводи апеляційних скарг з наведених у них мотивів.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 доводи скарг заперечив, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник Пасічнянської сільської ради та представник відділу Надвірнянського району міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремче Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що спірна земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , призначена для ведення особистого селянського господарства, могла бути передана у приватну власність відповідачу ОСОБА_3 і підстави для визнання протиправними та скасування відповідних рішень сесії сільської ради - відсутні.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спірна земельна ділянка, орієнтовною площею 0,25 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана земельна ділянка згідно рішення Пасічнянської сільської ради за №15 від 18.04.1996 року була передана ОСОБА_9 . Після смерті останнього головою господарства за адресою: АДРЕСА_1 (згідно погосподарської книги №3, №0350-1), залишилась його дружина ОСОБА_7 , яка користувалась вказаною земельною ділянкою, однак на момент виникнення спірних правовідносин також померла.

Судом також встановлено, що на спірну земельну ділянку правовстановлюючий документ на ім`я ОСОБА_7 не виготовлявся, а тому вказана земельна ділянка не входила до складу спадщини після смерті останньої.

05 січня 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Пасічнянської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,25 га., для ведення особистого селянського господарства, в АДРЕСА_1 . Копія даної заяви міститься в матеріалах справи (а.с.24).

06 січня 2017 року з аналогічною спільною заявою до сільської ради звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

У подальшому, зазначені заяви були розглянуті на засіданні комісії з питань земельних відносин, лісового господарства та екології Пасічнянської сільської ради, рішенням якої рекомендовано депутатам надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,25 га., в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 (а.с.12).

11 січня 2017 року на засіданні сесії Пасічнянської сільської ради розглянуто заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_10 про виділення їм спірної земельної ділянки та за результатами голосування прийнято рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,25 га, в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (а.с.13, 14).

Рішенням сесії Пасічнянської сільської ради від 24.05.2017 року затверджено проект землеустрою, щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1499 га, в АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (а.с.18, 19).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як зазначено у частині першій статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог посилався на те, що він являється учасником бойових дій, а тому має переважне право на виділення йому земельної ділянки.

Відповідно до ч.14 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Згідно довідки Головного управління МВС України у Луганській області від 09 грудня 2014 року, старший лейтенант міліції, інспектор дорожньо-патрульної служби 2-го взводу роти дорожньо-патрульної служби державної автомобільної інспекції підпорядкованого управлінню державної автомобільної інспекції УМВС України в Івано-Франківській області, в період з 19.09.2014 по 20.10.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

Із копії поданої 06 січня 2017 року позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заяви до Пасічнянської сільської ради вбачається, що вони просили сільську раду надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення у власність кожному з них земельних ділянок орієнтовною площею по 0,08 га в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Натомість як встановлено судом, спірна земельна ділянка, являється земельною ділянкою із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а не для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно виписки із погосподарської книги Пасічнянської сільської ради від 31.05.2017 року № 1761 у користуванні ОСОБА_7 , адреса домогосподарства АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала земельна ділянка площею 0,32 га, в тому числі 0,13 га - під будівництво, та 0,09 га для ведення особистого селянського господарства.

Посилання апелянта на те, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту і відноситься до земель житлової та громадської забудови, в зв`язку з чим не може належати до земель сільськогосподарського призначення є необґрунтованими та не підтверджені будь-якими доказами.

У відповідності до ч.1 ст. 23 ЗК України, землі, придатні для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання.

З огляду на зазначене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у позивача відсутнє першочергове право на відведення йому спірної земельної ділянки.

Доводи апелянта на те, що свідок ОСОБА_6 надала суду очевидно неправдиві свідчення та необхідність її повторного допиту у засіданні апеляційного суду апелянтом належним чином не обґрунтовані, оскільки не містять посилання на обставини, яким такі пояснення свідка суперечать.

Посилання апелянта на те, що суд залучив до участі в справі третю особу на стороні відповідача відділ у Надвірнянському районі міськрайонного управління у Надвірнянському районі та м. Яремче Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, а не Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Разом з тим, у суду відсутні підстави для висновку що вказане порушення призвело до неправильного вирішення спору.

Встановлено, що ОСОБА_11 приймав участь у судовому засіданні як представник Пасічнянської сільської ради відповідно до розпорядження сільського голови від 07.04.2021 року № 27-к та відповідно до Посадової інструкції начальника відділу правової та кадрової роботи виконавчого комітету Пасічнянської сільської ради (а.с.187, 192), а відтак посилання апелянта на те, що представник сільської ради приймав участь у судових засіданнях без відповідних повноважень є необґрунтованим.

Що стосується ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн, то апеляційний суд вважає дане рішення законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд першої інстанції, стягуючи витрати, понесені ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, виходив з того, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, у зв`язку з чим підлягає до стягненню в повному обсязі. Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції зважаючи на таке.

На підтвердження витрат, понесених відповідачем на оплату правничої допомоги відповідачем надано: копію договору про надання правової допомоги №35/2018 від 28.05.2018 року та квитанцію №33/2021 від 25.10.2021 року, згідно якої ОСОБА_3 на підставі вищевказаного договору сплачено адвокату 2000 грн за надання професійної правничої допомоги. Крім того, під час подачі відзиву на позовну заяву, стороною відповідача було долучено попередній розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається що витрати на правничу допомогу, які відповідач поніс та очікує понести в зв`язку з розглядом справи становить 2000 грн.

Заява про стягнення правничої допомоги подана у визначені процесуальним законом строки і документи на підтвердження цих виплат стосуються послуг, наданих у цій справі, зокрема написання та підготовка відзиву та представлення інтересів у суді, так ОСОБА_5 як представник ОСОБА_3 брав участь у семи судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань, а відтак понесені відповідачем витрати за надання правничої допомоги у сумі 2000 грн є обгрунтованими.

Підстави для скасування додаткового рішення суду про стягнення на користь ОСОБА_3 витрат за надання правничої допомоги відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду від 25 жовтня 2021 року та додаткове рішення Надвірнянського районного суду від 12 листопада 2021 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 січня 2022 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин