г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/612/22
Номер провадження 6/213/23/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Мазуренка В.В.,

секретар судового засідання Ємельянцева Т.С.

за відсутності сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу, виданого Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2022 по справі №213/612/22 таким, що не підлягає виконанню.

Заяву обґрунтовано тим, що вона є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між нею та батьком дитини ОСОБА_2 розірвано. Судовим наказом Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2022 по справі №213/612/22 з неї стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу).

Вважає, що судовий наказ слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки малолітній ОСОБА_5 зареєстрований та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про відсутність матеріальної передумови для стягнення з неї аліментів.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника до суду надійшло клопотання про розгляд заяви без його участі, вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Стягувач та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про дату розгляду справи повідомлялись своєчасно.

Із письмових пояснень представника ОСОБА_6 видно, що та обставина, що малолітній син боржника ОСОБА_5 проживає разом з нею не відповідає дійсності. У вересні 2019 року ОСОБА_1 переїхала проживати до Словенії, де за словами стягувача створила іншу сім`ю, що і стало причиною звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після виїзду заявника за кордон, дитина залишилась проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . З того часу мати лише декілька раз бачила сина. Рішенням виконкому Інгулецької районної в місті ради від 05.01.2022 місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено разом із батьком. 05 квітня 2022 року заявник разом із сином виїхали проживати за кордон. Просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 та стягнути з останньої на користь стягувача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.6). Шлюб між останніми розірвано на підставі рішення Інгулецького районного суду місті Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2021 року (а.с.5).

ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_3 мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12, 23).

Судовим наказом Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.04.2022 по справі №213/612/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 18.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13).

Під час прийняття судового наказу суддею взято до уваги додану до заяви про видачу судового наказу копію рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради від 05.01.2022, відповідно до якого місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визначено з батьком - ОСОБА_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7). Окрім того, у вказаному рішенні зазначено, що мати дитини ОСОБА_1 тривалий час працювала за межами України, в Україні офіційно не працевлаштована, власного житла не має, зареєстрована у квартирі, яка належить її сестрі, планує повторно виїхати на роботу за кордон.

Вказане рішення на даний час є чинним, батьки не звертались із заявами про внесення змін до нього, контроль за виконання вказаного рішення не передбачено. В результаті виходу за місцем проживання ОСОБА_2 було встановлено, що останній разом із сином евакуювались та перебувають за межами України (а.с.54).

Із довідки характеристики від 17.12.2021 складеної головою правління ОСББ «Каткова, 21» видно, що ОСОБА_2 проживає разом із сином без матері з червня 2019 року. Він приділяє належну увагу спілкуванню, вихованню сина, створив умови для його виховання та розвитку. Між ними добрі стосунки (а.с.30). Із психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , видно, що він з 01.09.2019 відвідує ДНЗ №127. До дитячого садка приводить і забирає дитину тато, дитина охайна, самостійна, відвідує пізнавальний гурток та секцію карате (а.с.31).

Із додатку до рішення виконкому Інгулецької районної у місті ради від 15.09.2021 видно, що ОСОБА_2 відмовлено у вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 з ним, у зв`язку з відсутністю спору між батьками з цього приводу, оскільки дитина проживає з батьком, мати ОСОБА_1 не заперечує проти цього, працює за межами України, між батьками досягнута домовленість про місце проживання дитини (а.с.35).

Із інформації Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданої на ухвалу суду від 26.07.2022 видно, що з 06.05.2019 року ОСОБА_1 періодично перетинала кордон України, останній раз виїхала за межі України 29.03.2022 року. Стягувач ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_5 перетнули кордон України на виїзд в пункті пропуску Угринів 05.04.2022 року (а.с.52,53).

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 431 ЦПК України судовий наказ є видом виконавчого документу.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах врегульовані розділом VІ ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У постанові ВС від 20.02.2019 у справі №2-4671/11 сформовано висновок, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні і у ОСОБА_2 були відсутні підстави для звернення до суду із заявою про стягнення з неї аліментів.

Суд не погоджується з такими доводами заявника, оскільки в судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Інгулецької районної у місті ради від 05.01.2022 місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначено за місцем проживання його батька ОСОБА_2 . Також судом встановлено, що мати заявник у справі з дитиною не проживає. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Заявлена заявником підстава, за якою вона просить визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, не є ні матеріально-правовою (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання), ні процесуально-правовою (обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання).

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2018 року в справі №755/15479/14-ц.

Матеріали справи не містять належних доказів припинення зобов`язань ОСОБА_1 за судовим наказом від 27 квітня 2022 року, який набрав законної сили. Крім цього, судом встановлено, що заява про видачу судового наказу подана батьком дитини про стягнення аліментів з матері дитини відповідала за формою та змістом вимогам статті 163 ЦПК України та відповідала критеріям визначеним в статті 161 ЦПК України в частині вимог, за якими може бути видано судовий наказ.

Відтак суд вважає, що немає правових підстав для визнання судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини таким, що не підлягає виконанню, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Разом з тим слід зазначити, що законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 СК України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом, має право на звільнення його від обов`язку щодо сплати аліментів.

Крім того заявником не доведено факт проживання дитини з нею, а отже її доводи не вказують на припинення обов`язку зі сплати аліментів.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Вирішуючи питання про стягнення на користь стягувача ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, суд керується наступним.

Відповідно до приписів ст. 133, 137 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи та підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки правова допомога ОСОБА_2 фактично була надана, заявником ОСОБА_1 не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Виходячи з того, що у задоволенні вимог заявника ОСОБА_1 судом відмовлено та з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на заявника, а тому з останньої слід стягнути на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,12, 13, 81, 89, 141, 260, 432, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 09 листопада 2022 року.

Суддя В. В. Мазуренко