Справа № 464/4288/22
пр.№ 2/464/1423/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2022 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

справа № 464/4288/22

учасники справи:

позивач Львівське міське комунальне підприємство «ЛЬВІВТЕПЛОЕНЕРГО»

відповідач ОСОБА_1

вимоги: стягнення боргу

представники учасників справи:

представник позивача Бокало Т.А.

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою в порядку цивільного судочинства, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01 серпня 2017 року по 30 листопада 2021 року за послуги з централізованого опалення місць загального користування в сумі 7079,74 грн.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями таку передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справ за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони проти такого порядку розгляду справи не заперечили.

У п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

Водночас, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі (ч.3 ст.279 ЦПК України).

З дотриманням положень ЦПК України позивачем 07 листопада 2022 року подано заяву про збільшення позовних вимог, за вимогами якої просить стягнути за період з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2022 року заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування в сумі 8351,81 грн.

Відповідач проти позову заперечила з підстав, що послугами позивача не користуються з часу відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. Указане викладене у відзиві на позов. Заявила про застосування строку позовної давності.

У відповідь на відзив позивачем зазначено, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку. Стверджує, що у зв`язку із запровадженням карантину строк позовної давності не є пропущеним.

Надано підтвердження надіслання даних документів іншим учасникам справи відповідно до вимог цивільного судочинства.

Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Указане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22 вересня 2021 року за № 276023876. Про актуальність інформації свідчить інформаційна довідка від 22 листопада 2022 року за № 315721064.

Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» до будинку відповідача надаються послуги з централізованого опалення, в якому на сходових клітках установлені прилади опалення, про що свідчать акти про включення системи теплоспоживання від 10 жовтня 2017 року, 22 жовтня 2018 року, 29 жовтня 2019 року та 16 жовтня 2020 року, а також опитувальний лист споживача теплової енергії ЛКП «Житловик-С» від 11 жовтня 2017 року.

Відповідно до ст.ст.319, 322, 382 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Як визначено ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (ст.ст.1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у відповідній редакції).

Виходячи із приписів ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до акта від 02 листопада 2015 року квартиру відповідача відключено від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП, установлено індивідуальне опалення.

Водночас влаштування у квартирі відповідачів автономної системи теплопостачання не звільняє їх від плати за опалення місць загального користування, адже за п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (чинних на час виникнення спірних правовідносин), споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

У п.14 Правил надання послуг постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року за № 830, в редакції від 08 вересня 2021 року за № 1022, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Викладене вище спростовує твердження відповідача.

Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за плату за опалення місць загального користування, що за період з 01 серпня 2017 року по 30 вересня 2022 року становить 8351,81 грн. Указаний розрахунок відповідачем жодним чином не заперечено та не спростовано, у суду немає підстав сумніватися у його правильності та обґрунтованості, а тому береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Розглядаючи заяву відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд установив наступне.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 261 ч.1 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30 березня 2020 року Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» від 11 березня 2020 року № 211 в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 10 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року № 1236 діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України продовжується на строк дії карантину.

Таким чином, починаючи з дня набрання чинності згаданим Законом України - з 02 квітня 2020 року діє положення про продовження строків позовної давності на період карантину.

З огляду на заявлення позовних вимог про стягнення заборгованості за місячними платежами з серпня 2017 року в силу п.12 Прикінцевих та перехідні положення ЦК України з 02 квітня 2020 року позовна давність продовжується на строк дії карантину, тобто по даний час. Строк позовної давності не є пропущеним, а заява відповідача про застосування строку позовної давності не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та задоволенню не підлягає.

Наведені законодавчі положення та фактичні обставини справи свідчать, що відповідач має зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів за опалення місць загального користування і зворотного нею, що є її процесуальним обов`язком, не доведено. Аргументи відповідача не підтверджені об`єктивними доказами, зводяться до власного суб`єктивного тлумачення як вимог чинного законодавства, так і дійсних обставин справи. Порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а суд погоджується із позицією позивача.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні. Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення місць загального користування в сумі 8351,81 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 2481,00 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, у такому разі суд підписує рішення без його проголошення.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , м.Львів, вул.Д.Апостола, 1

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2

Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО