ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/8383/18 Номер провадження 22-ц/814/2861/22Головуючий у 1-й інстанції Боговський Д.Є. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста судового рішення - 25 жовтня 2021) у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Державна іпотечна установа звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на її користь заборгованість за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006р. в сумі 486 618,78 грн. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 12.07.2006р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28-02-И, за умовами якого остання отримала в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 30 тис. доларів США з оплатою процентної ставки 11,5 % річних строком до 12.07.2021р. Позичальнику відкрито також позичковий рахунок, на який здійснюється погашення заборгованості. В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П-28-02-И від 12.07.2006р.

11.02.2015р. між Банком та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення прав вимоги № 17/4-В, за умовами якого новий кредитор - позивач у справі, набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у відповідних додатках.

Згідно довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором за станом на 17.09.2015р. становить 282 356,93 грн. ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим за станом на 19.10.2018р. сума заборгованості склала 486 618,78 грн, з яких 282 356,93 грн - заборгованість по сумі основного боргу, 101 832,81 грн - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 38 291,78 грн - інфляційні втрати, 64 137,26 грн - сума пені.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 22 травня 2021 року закрито провадження у частині вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_2 на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи у зв`язку з пропуском строку давності.

В апеляційній скарзі Державна іпотечна установа, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не звернув увагу, що в досудовій вимозі банк вимагає від позичальника погасити саме прострочену заборгованість а не про дострокове погашення всієї заборгованості, тому в даному випадку, на думку скаржника, підстави для твердження про те, що, надіславши таку досудову вимогу, банк відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, змінив строк виконання основного зобов`язання, відсутні.

Звертав увагу, що суд першої інстанції всупереч ст.95 ЦПК України під час розгляду справи не витребував у відповідача оригінал досудової вимоги і матеріали справи даної та кредитної справи щодо кредитного договору від 12.07.2006 року № 28-02-И, яка була передана банком позивачу досудової вимоги не містять, а тому виникають сумніви взагалі у її наявності.

Зауважував, що суд першої інстанції в порушення ст. 83 ЦПК України при вирішення спору взяв до уваги відзив на позовну заяву з додатками поданий з порушенням ст. 178 ЦПК України і не містить клопотання про продовження судом строків його подачі.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.01.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 25.01.2022 року закінчено підготовчі дії у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу прийнято до провадження колегії суддів, під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.. Справу призначено до судового розгляду.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 12.07.2006р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28-02-И, згідно п.2.1. якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів США з оплатою процентної ставки 11,5 % річних строком до 12.07.2021р. (т.1 а.с.12-16).

Згідно п.3.2. договору погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 167 доларів США, згідно графіка зниження розміру заборгованості.

Пунктом 3.3. договору позичальник уповноважує банк при настанні строків повернення кредиту та/або процентів та комісійної винагороди, передбачених п.п.3.2., 4.3., 4.4., 4.7., 4.8. або іншими пунктами цього договору, списувати необхідні суми, за умови їхньої наявності, з поточного та інших рахунків позичальника та зараховувати їх в рахунок погашення позичкової заборгованості та процентів. Зазначене положення не є обов`язком банку та не звільняє позичальника від відповідальності за несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань.

Пунктом 4.7 договору передбачено, що позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 242,40 грн.. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Комісійна винагорода сплачується шляхом зарахування відповідної суми на рахунок 2238.2.002.980/2238.1.02.15740.02.

Своє зобов`язання за кредитним договором банк виконав, передавши 12.07.2006р. ОСОБА_1 готівкові кредитні кошти в розмірі 30 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становило 151 500,00 грн. (т.1 а.с.22).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006р. між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № П-28-02-И від 12.07.2006р. (т.1 а.с.23-24).

ОСОБА_2 , помер, про що 17.09.2010р. Виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області складено актовий запис № 141.

11.02.2015р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до п.1.2 якого новий кредитор - позивач у справі, набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у відповідних додатках.

У Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015р. міститься запис про кредитний договір № 28-02-И від 12.07.2006р. (позичальник ОСОБА_1 ).

Пунктом 2.1 Договору відступлення прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015р. визначено, що п.1.2 даного договору набирає чинності в день прийняття рішення Національним банком України про віднесення первісного кредитора до категорії неплатоспроможних.

17.09.2015р. постановою Правління Національного банку України № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», що є правонаступником ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», віднесено до категорії неплатоспроможних.

На виконання п.3.4.4 Договору відступлення прав вимоги № 17/4 від 11.02.2015р. Державною іпотечною установою як новим кредитором 15.10.2015р. направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про перехід права вимоги за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006р., який отриманий останньою 17.11.2015р.. В даному повідомленні було запропоновано утриматися від оплати будь-яких коштів в погашення боргу за основним зобов`язанням на рахунки АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; узгодити із новим кредитором подальші заходи щодо заборгованості за основним зобов`язанням та отримати від первісного кредитора довідку про поточний стан заборгованості та правовстановлюючі документи на нерухоме майно.

На запит Державної іпотечної установи від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С. отримано довідку про залишки заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015р., згідно якої залишок основного зобов`язання ОСОБА_1 у валюті кредиту становить 12 938,74 доларів США, у гривневому еквіваленті 282 356,93 грн.

Згідно довідки Державної іпотечної установи про стан заборгованості за кредитним договором № 28-02-И від 12.07.2006р. станом на 19.10.2018р. ОСОБА_1 має заборгованість по сумі основного боргу 282 356,93 грн, по простроченим відсоткам за користування кредитом за період з 17.09.2015р. по 19.10.2018р. 101 832,81 грн, за період з 10.10.2015р. по 19.10.2018р. нарахована пеня в сумі 64 137,26 грн, а також інфляційні втрати за період з 17.09.2015р. по 30.09.2018р. в розмірі 38 291,78 грн.

17.09.2015р. первісний кредитор, АТ «Банк «Фінанси та Кредит», на адресу ОСОБА_1 направим досудову вимогу, в якій Банк повідомляв позичальника про те, що останній з 17.12.2014р. неналежним чином виконує свої зобов`язання по сплаті відсотків та комісії за користування кредитом, порушуючи строки повернення заборгованості, передбачені умовами кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 19.05.2015р. складала 13 755,86 доларів США, з якої сума простроченої заборгованості складала 1 002 доларів США. Досудова вимога містить пропозицію протягом 30 днів погасити існуючу заборгованість у будь-якому відділенні АТ «Банк «Фінанси та Кредит», а в разі непогашення простроченої заборгованості банк буде вимушений звернутися за захистом своїх прав та інтересів до відповідного суду, розпочати процедуру примусового стягнення заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того. що позивач звернувся до суду поза межами встановленого законом строку давності, про застосування наслідків пропуску якого заявлено відповідачем.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Як убачається зі змісту позовної і долучених до неї копій документів, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка утворилася за станом на 17 вересня 2015 року у сумі 282 356 грн 93 коп., при цьому матеріали справи не містять розшифровки цієї суми заборгованість за тілом кредита, заборгованість зі сплати процентів, пеня, тощо.

На вказану суму заборгованості позивач нарахував заборгованість по відсоткам, пеню за умовами кредитного договору, а також інфляційній втрати.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач припинив виконувати належним чином свої зобов`язання з грудня 2014 року, тобто право вимоги про дострокове повернення заборгованості або ж стягнення поточної заборгованості виникло у кредитора саме з цього момента.

У будь-якому випадку кредитор знав про поточну заборгованість, про стягнення якої заявлено у цьому позові, у жовтні 2015 року, тобто право на позов з вимогою про стягнення заборгованості у сумі 282 356 грн 93 коп. виникло у жовтні 2015 року, проте кредитор (позивач у справі) звернувся до суд у листопаді 2018 року після сплину трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України.

За змістом ст.263, ст.264 ЦК України укладення договору про відступлення права вимоги за кредитним договором не зупиняє та не перериває перебіг позовної давності.

Позивачем у справі не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку давності та, відповідно, не надано суду належних і допустимих доказів про існування у кредитора як первинного, так і наступного об`єктивних перешкод для пред`явлення до суду вимоги про стягнення із позичальника заборгованості, яка виникла за станом на 17 жовтня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов