головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач в мережі Інтернет на веб-сайті "YouTube" на своєму акаунті (ютуб-канал " ОСОБА_4 ") розмістив та поширив відео під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_20", відео за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3

Позивач вказував, що дане відео стосується його, зокрема, це вбачається з таких цитат:

8.00 хв відео ІНФОРМАЦІЯ_21"

8.50 хв відео "ІНФОРМАЦІЯ_22"

З 9.00 хв по 10.22 хв відео " ІНФОРМАЦІЯ_22".

З 12.29 хв по 12.55 хв відео "ІНФОРМАЦІЯ_23".

Позивач зазначав, що на день звернення до суду це відео було переглянуто 27 394 рази. Під відео користувачі залишили багато негативних та образливих коментарів. Вказував, що озвучена у відео інформація носить замовний характер, вважав її недостовірною та такою, що має бути спростована відповідачем.

Також позивач вказував, що на веб-сайті " ІНФОРМАЦІЯ_25 " ІНФОРМАЦІЯ_24 ", яка знаходиться за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 зазначається таке:

" ІНФОРМАЦІЯ_26 ".

Вважав викладену інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, а тому вона має бути спростована відповідачем.

На веб-сайті Перший інформаційний "INFONE" ІНФОРМАЦІЯ_8 з посиланням на ОСОБА_2 була опублікована стаття під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_27" ІНФОРМАЦІЯ_10 (стаття за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 ), у якій, на думку позивача, мова йде про нього та наводить цитату:

"ІНФОРМАЦІЯ_28.

Вважав викладену інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію.

В усіх трьох випадках внаслідок поширення недостовірної інформації про позивача порушено його немайнові права, що, в свою чергу, порочить гідність, честь та ділову репутацію, оскільки є негативною соціальною оцінкою в очах оточуючих.

ОСОБА_1 вважав, що поширена відповідачем інформація є фактичним твердженням, на підтвердження чого надав висновок експерта від 1 жовтня 2020 року № 3029.

З огляду на викладене позивач ОСОБА_1 просив суд:

1) визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, що була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 у відео " ІНФОРМАЦІЯ_29" ОСОБА_2 в мережі Інтернет на веб-сайті " ІНФОРМАЦІЯ_12 " на ютуб-каналі " ОСОБА_25 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:

" ІНФОРМАЦІЯ_30".

"ІНФОРМАЦІЯ_31".

2) зобов`язати відповідача не пізніше десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили, спростувати поширену ним недостовірну інформацію, шляхом розміщення повідомлення на своєму ютуб-каналі чи іншому ресурсі у мережі Інтернет наступного змісту:

"ІНФОРМАЦІЯ_32".

"ІНФОРМАЦІЯ_31".

Приношу свої вибачення ОСОБА_1 !";

3) визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, що була поширена ОСОБА_2 в мережі Інтернет на веб сайті " ІНФОРМАЦІЯ_25 " ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_14 у статті під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_33 ", яка знаходиться за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме:

" ІНФОРМАЦІЯ_34 " ІНФОРМАЦІЯ_25 " ІНФОРМАЦІЯ_26 чи іншому ресурсі у мережі Інтернет наступного змісту:

"ІНФОРМАЦІЯ_35 !";

5) визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, що була поширена в мережі Інтернет на веб сайті Перший інформаційний "INFONE" ІНФОРМАЦІЯ_15 " ІНФОРМАЦІЯ_36 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 ,

а саме:

"ІНФОРМАЦІЯ_37 ".

6) зобов`язати відповідача не пізніше десяти календарних днів з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили, спростувати поширену ним недостовірну інформацію, шляхом розміщення повідомлення на веб сайті Перший інформаційний "INFONE" https://info-one.ua чи іншому ресурсі в мережі Інтернет наступного змісту:

"Наступна інформація про ОСОБА_1 , поширена на веб сайті Перший інформаційний "INFONE" ІНФОРМАЦІЯ_15 " ІНФОРМАЦІЯ_36 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 не відповідає дійсності:

"ІНФОРМАЦІЯ_38".

Також позивач просив вирішити питання судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не надає жодної оцінки висновку експерта, не досліджує цей висновок, а також не наводить мотивів його відхилення.

Звертає увагу, що представником відповідача-1 в рамках цієї справи було заявлено клопотання про призначення та проведення судової лінгвістичної експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року клопотання задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у цій справі №755/13053/21 ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року про призначення експертизи скасовано, у задоволенні клопотання про призначення та проведення судової лінгвістичної експертизи відмовлено та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції з тим, що вона необхідна для з`ясування обставин справи, для чого потрібні спеціальні знання, а без з`ясування вказаних обставин неможливо вирішити спір по суті. Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції - суд апеляційної інстанції встановив, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не взято до уваги уже наявний в матеріалах справи, долучений позивачем висновок експерта №3029 за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження, котрий повністю відповідає вимогам ЦПК України та не викликає жодних сумнівів щодо правдивості (арк.9-19).

Наголошує на тому, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки і не дослідив компакт- диск із відео "ІНФОРМАЦІЯ_40", котрий є додатком до позовної заяви. Тому, з огляду на не дослідження судом першої інстанції доказів у цій справі - апелянт зауважує, що суд необґрунтовано дійшов висновку про те, що ыз змісту інформації, поширеної відповідачами відносно позивача, суд вбачає, що ці висловлювання за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією....

Звертає увагу, що у відповідачів, станом на час розміщення спірних матеріалів не було правових підстав звинувачувати позивача, самого або спільно з іншими особами, у вчиненні будь-яких неправомірних дій. А відтак, інформація, яка є предметом спору порушує презумпцію невинуватості, є недостовірною негативною і такою, що порушує особисті не майнові права позивача.

Вказує, що інформація, яка була поширена серед невизначеного кола осіб шляхом розміщення в інтернет просторі відеоматеріалів - є негативною та недостовірною, оскільки позивач не має жодного відношення до будь-якого з суб`єктів господарювання, діяльність якого висвітлюється в сюжеті.

Вважає, що поширена інформація є фактичним твердженням, і висловлювання негативного характеру щодо позивача викладені у формі фактичних тверджень.

Також звертає увагу, що опублікована спірна інформація не містить характерних допустимих мовностилістичних засобів, зокрема, алегорій, сатири, гіпербол тощо.

Зазначає, що відповідач застосовує виключно стверджувальні вислови, які вказують на нібито вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій. Застосовані відповідачем вислови можна перевірити на предмет відповідності їх дійсності, а тому вони не можуть вважатися оціночними судженнями.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

У судове засідання сторони у справі не з`явилось.

31 жовтня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_28. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

1 листопада 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сторожук С.В.

Розглянувши клопотання представників позивача та відповідача колегія апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду справи, проте суд може відкласти розгляд справи, якщо повідомлені стороною причини неявки буде визнано поважними. В той же час, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Обидва представника були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач та його представник були належним чином та завчасно повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу 24 жовтня 2022 року (а.с. 236-237).

В обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи представник позивача вказує, що не може з`явитись до суду апеляційної інстанції у зв`язку із її перебуванням у іншому судовому засіданні у Святошинському районному суді м. Києва.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бартая проти Грузії" відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі, та розгляд справи без захисника є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення).

Розглянувши клопотання адвоката Сторожук С.С. апеляційний суд визнав його недоведеним, оскільки доказів у підтвердження заявлених нею обставини щодо участі у іншій справі не надано.

Не можна також погодитись із наявністю поважних причин для відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що стороною позивача не було отримано відзив на апеляційну скаргу та необхідністю ознайомлення із таким відзивом, оскільки подання відзиву є правом сторони. У цій справі відзив на апеляційну скаргу не надходив до суду апеляційної інстанції та його відсутність не перешкоджає перегляду рішення відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України. Сторона не позбавлена була права на завчасне ознайомлення із матеріалами справи відповідно до п.1 ч. 1 ст. 43 ЦПК України.

Також у своєму клопотанні просить при визначенні дати наступного судового засідання врахувати її зайнятість в судових процесах та не призначати судове засідання на: 8 листопада 2022 року; 9 листопада 2022 року (з 09:00 до 15:00 год.); 10 листопада 2022 року (з 09:00 до 15:00 год.); 14 листопада 2022 року; 15 листопада 2022 року; 17 листопада 2022 року; 21 листопада 2022 року; 22 листопада 2022 року; 23 листопада 2022 року; 24 листопада 2022 року (з 09:00 до 15:00 год.); 28 листопада 2022 року (з 09:00 до 15:00 год.); 29 листопада 2022 року; 30 листопада 2022 року; 1 грудня 2022 року (з 12:00 до 18:00 год.); 5 грудня 2022 року (з 13:00 до 18:00 год.); 6 грудня 2022 року; 7 грудня 2022 року (з 09:00 до 15:00 год.); 13 грудня 2022 року (з 09:00 до 14:00 год.); 20 грудня 2022 року (з 09:00 до 14:00 год.); 21 грудня 2022 року (з 09:00 до 14:00 год.); 27 грудня 2022 року (з 09:00 до 14:00 год.), що фактично збігається із графіком розгляду справи колегією.

Крім того, колегія апеляційного суду враховує, що представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій ґрунтовно і змістовно викладено позицію сторони позивача щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення та наявності підстав для його скасування. Представником у клопотанні не указані причини, які унеможливлюють вирішення спору за її відсутності у судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач також був належним чином та завчасно повідомлений шляхом направлення судової повістки на електронну адресу 24 жовтня 2022 року (а.с. 236-237).

В обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи представник відповідача ОСОБА_28 вказує на те, що також не може з`явитись до суду апеляційної інстанції, оскільки 1 листопада 2022 року буде брати участь в судовому засіданні Господарського суду міста Києва з приводу чого надав докази. Сам відповідач не може з`явитись до суду оскільки працює телеведучим на каналі "1+1" і 1 листопада 2022 року буде задіяний в знімальному процесі телевиробництва цілий день.

При цьому, ним також не указані причини, які унеможливлюють вирішення спору за їх відсутності.

Апеляційний суд дійшов також висновку про відсутність поважних причин неявки відповідача та його представника з таких міркувань.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З огляду на викладене та з метою дотримання передбачених законом розумних строків розгляду справи (ч.1 ст.371 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності його учасників.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.3,28 Конституції України честь і гідність людини є найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності. Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Разом із цим, у відповідності до ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (Стаття 297 ЦК України).

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Судом встановлено, що дві із оспорених інформацій були поширені відповідачем ОСОБА_2 , що ним не заперечується. Зокрема, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач в мережі Інтернет на веб-сайті "YouTube" на своєму акаунті (ютуб-канал " ОСОБА_4 ") розмістив та поширив відео під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_17 ", відео за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3

Судом за клопотанням позивача було залучено також іншого відповідача, оскільки ОСОБА_2 не визнав факт авторства стосовно інформації, поширеної на вебсайті Перший інформаційний "INFONE" ІНФОРМАЦІЯ_15 " ІНФОРМАЦІЯ_36 ".

Із змісту відео вбачається, що дійсно, надане до матеріалів справи відео стосується позивача, що вбачається з наведених позивачем цитат, які відповідають змісту відео.

Також у матеріалах справи наявні роздруковані сторінки з мережі Інтернет з інформацією, поширеною у відео " ІНФОРМАЦІЯ_29" ОСОБА_2 в мережі Інтернет на вебсайті " ІНФОРМАЦІЯ_12 " на ютуб-каналі " ІНФОРМАЦІЯ_18 " за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 (арк. справи 21-24), роздруковані сторінки з мережі Інтернет на вебсайті " ІНФОРМАЦІЯ_25 " ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_19 " (арк. справи 27-29), а також роздруковані сторінки з мережі Інтернет з інформацією, поширеною іншим відповідачем на вебсайті Перший інформаційний "INFONE" ІНФОРМАЦІЯ_8 в статті "ІНФОРМАЦІЯ_39" (арк. справи 30-31).

У наведених роздруківках також наведено інформацію, що стосується позивача.

Судом першої інстанції під час вирішення спору правильно було застосовано норми права, які регулюють спірні відносини, зокрема ст. 277 ЦК України та положення статті 32 Конституції України, якою закріплено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Перевіряючи висновки суду про те, що поширена відповідачами відносно позивача інформація за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки щодо зазначених в них обставин, тому не може бути визнана недостовірною інформацією, колегія апеляційного суду з таким висновком погоджується у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації забезпечується баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц (провадження № 61-34549св18).

Із змісту інформації, поширеної відповідачами відносно позивача, суд першої інстанції правильно вбачав, що ці висловлювання за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки щодо зазначених в них обставин, тому не є недостовірною інформацією.

Аналіз змісту оспорюваних позивачем публікацій свідчить про відсутність твердження про конкретні факти (час, спосіб, кількість тощо) і вказує на те, що по суті в них викладені оціночні судження особи у вигляді критичної оцінки автором суспільно-громадської діяльності позивача та припущення щодо наслідків його дій чи бездіяльності у сфері його професійної діяльності. Оцінити правдивість чи правильність такого висновку неможливо, а оціночні судження спростуванню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в повному обсязі та вважає, що поширена щодо позивача інформація не може бути перевірена судом на предмет її правдивості, оскільки поширена інформація містить оціночні судження автора.

Крім того, судом було правильно враховано публічний статус позивача та те, що поширена інформація стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, тому позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо повноти дослідження обставин справи, оскільки не дослідив докази наявні в матеріалах справи, а саме не дослідив компакт- диск із відео "ІНФОРМАЦІЯ_40", котрий є додатком до позовної заяви, колегія суддів вважає безпідставними. Той факт, що суд першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення не посилається на компакт- диск, не вказує на те, що судом такий доказ не було прийнято до уваги при ухваленні рішення.

Крім того, до матеріалів справи позивачем було надано висновок експерта №3029 від 01 жовтня 2020 року, до якого в свою чергу були додані розшифровка тексту указаного відео та тексти двох статей у формі скріншотів на паперових носіях, що мають однакову інформативну цінність, оскільки жодною із сторін не заперечено наявність розбіжностей у доказах, а саме розбіжність між відеодоказом та його розшифруванням у виді тексту на паперовому носії, якими доводяться одні й ті ж самі обставини.

У доводах апеляційної скарги представник позивача посилається на ту обставину, що судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не надано жодної оцінки експертному висновку та не указані підстави його відхилення.

Колегія апеляційного суду погоджується, що у самому тексті оскаржуваного рішення суд першої інстанції не указує про наявність доданого до матеріалів висновку та підстав його відхилення, однак відповідне порушення не призвело до ухвалення помилкового рішення та не є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, яке передбачено ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Колегія апеляційного суду з урахуванням практики розгляду аналогічних спорів Верховним Судом у подібних правовідносинах та перевіривши зміст експертного висновку також не вважає за можливе його врахувати з ряду підстав.

Висновок експерта відповідно до ст. 110 ЦПК України не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, у висновку експерта №3029 від 1 жовтня 2020 року за результатами проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження за заявою Адвокатського бюро "Олени Сторожук", проведеної спеціалістом-експертом першого кваліфікаційного класу ОСОБА_29 , яка має повну вищу філологічну освіту, кваліфікацію експерта за спеціальністю "Авторознавче та лінгвістичне дослідження писемного мовлення", стаж експертної роботи з 2000 року, зазначається: 1 (1 - 3). Тексти відео під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_17 ", розміщеного в мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 (за розшифровкою, наданою замовником експертизи), статті "ІНФОРМАЦІЯ_41", розміщеної у мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_27" ІНФОРМАЦІЯ_10 ", розміщеної у мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 / містять висловлювання, в яких наявна негативна інформація щодо особи ОСОБА_1 (Самі висловлювання наведено у дослідницькій частині Висновку).

Висловлювання негативного характеру щодо особи ОСОБА_30 , наявні у текстах вищевказаних статей та відео, викладені у формі фактичних тверджень.

Відхиляючи наданий позивачем експертний висновок №3029 колегія апеляційного суду виходить з того, що предметом висновку експерта не можуть бути питання права, що прямо передбачено у частині 2 ст. 102 ЦПК України.

Так, Верховний Суд справі №757/47672/18 від 02 червня 2021 року зазначив про наявність обов`язку саме у суду стосовно надання оцінки наявності чи відсутності оціночних суджень чи тверджень в спірних висловлюваннях, не зважаючи на те, що у наведеній справі також був наявний експертний висновок.

При цьому надаючи оцінку висновку, як одному із доказів, апеляційний суд зазначає наступне.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

В Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу МЮУ від 26.12.2012 № 1950/5) зазначено, що лінгвістична експертиза є видом криміналістичної експертизи. Згідно із п. 2,1,2 цієї інструкції семантико-текстуальною експертизою вирішуються завдання із встановлення змісту понять, лексичного значення слів або словосполучень, використаних у наданих на дослідження текстах або усних повідомленнях (за їх текстовими відтвореннями), їх стилістичної забарвленості, смислового навантаження, характеру інформації, що міститься в них (чи може така інформація розглядатися як образлива, чи містить вона загрозу конкретній особі (особам) тощо), тобто вирішення питань мовленнєвого характеру, не пов`язаних із встановленням фактичних даних про автора. Інструкцією також передбачено, що до орієнтовного переліку питань, що вирішуються у межах семантико-текстуальної експертизи, відноситься зокрема надання відповіді чи є висловлювання, в яких міститься інформація негативного характеру щодо певної особи (фізичної або юридичної), фактичними твердженнями або оцінними судженнями?

Таким чином, одним із завдань експерта у цьому дослідженні є розкриття лексичного значення слів і словосполучень, зокрема - історично закріпленого у свідомості людей співвіднесення слова з певним явищем дійсності, зв`язок певного звучання з певним поняттям, волевиявленням.

Надаючи відповіді на поставлені питання експертом не розкрито ряд змісту понять, лексичного значення слів або словосполучень, використаних у наданих на дослідження текстах, таких як "скрутки", "касирувати", "озвучувати бізнсу" та інші слова та словосполучення, які досить часто вживані у спірних висловлюваннях.

Зокрема, "скрутка" згідно із "Словником української мови", виданого у 1970 - 1980 роках, вживається у трьох значеннях: "це 1. Те, чим що-небудь скручують, туго зв`язують докупи, разом. 2. Те саме, що скрутень. 3. розм. Те саме, що самокрутка".

Експертний висновок не містить роз`яснень, яке значення має зміст поняття цього терміну у спірних висловлюваннях, та яким чином можна перевірити його на правдивість. Не розкрито також змісту понять інших слів і словосполучень.

Основний мотив експертного висновку зводиться до того, що спірна інформація є негативною. Крім того експертом зроблено висновок про те, що спірна інформація є фактичним твердженням згідно з логіко-змістовним аналізом висловлювань, які мають стверджувальний характер. А саме: "вони містять основні думки та тези, в яких адресант, вживаючи дієслова минулого та теперішнього часу ("существуют", "были озвучены", "Координирует", "мониторит", "реализуется", "входит", "начинают кассировать"), стверджує, що події відбулись та відбуваються і, як про доконаний факт, інформує про них адресатів, вказує на існування певних фактів та констатує їх, викладаючи текст свого повідомлення у вигляді розповіді про певні обставини чи події".

Однак предметом доведення у цій справі є не лише обставина поширення інформації про існування певних фактів, а саме доведення, що були поширені конкретні факти, які можуть бути предметом перевірки на достовірність.

При цьому предметом дослідження були результати журналістської діяльності. У вступній частині аналізу експерт відзначає, що "публіцистичний стиль забезпечує різні потреби суспільства, пов`язані з політикою, адміністративною і господарською діяльністю. На відміну від наукового й офіційно-ділового публіцистичний стиль визначається пропагандистським характером. Його завдання - агітація, активний вплив на читача і слухача....Метою публіцистичного стилю стає викладення та з`ясування певних соціально-політичних та філософських проблем, вплив на читачів або слухачів, агітація та пропагування суспільно-політичних та освітніх ідей....У публіцистичному стилі широко використовуються суспільно-політична лексика, політичні гасла й заклики, урочисті фрази, риторичні запитання та засоби сатири й гумору. ... відрізняється наявністю авторської оцінки явищ (подекуди суб`єктивної) та спонукання до висновків на майбутнє, а також сьогочасністю, оперативністю, інформаційною місткістю".

Разом з тим, експертом не зазначені висновки, які саме твердження відповідачів з урахуванням використання публіцистичного стилю у своїй діяльності містять не авторську суб`єктивну оцінку подій, а фактичні твердження, які можна перевірити на правдивість.

Такти чином, експертне дослідження не доводить підстави для висновку, що спірні висловлювання містять фактичні твердження.

Сам факт встановлення експертом, що спірні висловлювання є негативними щодо особи позивача, не є предметом встановлення у спорі з вимогами про спростування інформації, оскільки негативними можуть бути як фактичні твердження так і оціночні судження.

Не можуть бути також визнані обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що спірна інформація порушує презумпцію невинуватості, оскільки стороною позивача не зазначено щодо яких саме злочинів іде мова у спірних висловлюваннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у справі хоч і є публічною особою, та може зазнавати сильної громадської критики, однак до нього не було застосовано саме критику, також на переконання апеляційного суду є безпідставними.

Інформація, поширена відповідачами, стосується виключно професійної діяльності позивача.

Хоч положеннями ч. 4 ст. 277 ЦК України і передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, однак сторона позивача також не позбавлена була права довести недостовірність інформації на загальних засадах, або згідно із положеннями ч. 6 наведеної статті не позбавлена права на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Проте сторона позивача таким правом не скористалась, що також на думку колегії суддів свідчить про неможливість доведення правдивості чи неправдивості спірних висловлювань.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про те, що спірні висловлювання є оціночними судженнями їх авторів, які оприлюднені ними в силу здійснення їх журналістської діяльності, містять критику публічного діяча виключно у сфері його професійної діяльності, тому висновок суду першої інстанції про недоведеність підстав для задоволення позову є правильним.

Колегія апеляційного суду також не встановила порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, а усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба