ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/1956/21 Номер провадження 22-ц/814/3061/22Головуючий у 1-й інстанції Аркатова К.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Дряниці Ю.В. Триголова В.М.,

розглянувши у порядку письмовго провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом в якому просила стягнути з відповідча в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. заподіяну каліцтвом, ушкодженням здоров`ю та смертю ОСОБА_3 .

В обгрунтування вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , без її дозволу як дружини, відповідач видав наказ про паталогоанатомічне дослідження.

Вважала, що такі дії є незаконними, що спричинили їй моральну шкоду.

Окрім того вказувала, що відповідач своїм наказом позбавив її права бути присутньою при дослідженні причин смерті її чоловіка ОСОБА_3 в лікарні, не надано можливості ознайомитися з протоколом патологоанатомічного дослідження № 556.

Рішеннням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про компенсацію моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 просила рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Обгрунтування доводів апеляційної скарги є аналогічними з доводами позовної заяви.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку експерта Обласного бюро судово - медичної експертизи управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 12-17/233-А/19 від 26.07.2019 року, що проведена на підставі ухвали слідчого судді від 11.06.2019 року за номером ЄРДР 0002250 від 11.06.2019 року причиною смерті ОСОБА_3 явивися гострий мегакаріобласний лейкоз (гемобластоз), який ускладнився гострим розладом кровообігу, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_1 о 14:40 годин в стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім.. пров. Мещанінова» ХМР. У зв`язку з виявленою у ОСОБА_3 неправною правосторонньою пахово - мошонковою грижею, внутрішньочеревною кровотечею, в стаціонарі вказаної лікарні ОСОБА_3 за період лікування з 06.06.2019 року по 08.06.2019 року проведені оперативні втручання: 06.06.2019 року операція - грижесічіння з аллапластикою; 08.06.2019 року операція - лапаротомія, зупинка кровотечі, інкубація тонкого кишківника, санація, дренування черевної порожнини. Яких - небудь тілесних пошкоджень, окрім слідів операційного втручання і слідів медичних маніпуляцій, при дослідженні трупа ОСОБА_3 не встановлено.

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладеної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» від 05.08.2019 року на заяву ОСОБА_1 , з метою проведення перевірки фактів, викладених у заяві останньої щодо смерті чоловіка ОСОБА_3 наказом по лікарні від 10.06.2019 року створено комісію, за результатами роботи якої встановлено наступне.

ОСОБА_3 у віці 67 років, перебував на стаціонарному лікуванні з 06.06.2019 року по 08.06.2019 року, госпіталізований за направленням лікаря КНП «МКЛ № 27» ХМР до хірургічного відділення з діагнозом - правобічна пахвино - калиткова кила, стан після защемлення. Оперований за ургентними показаннями. Післяопераційний період ускладнився кровотечею, джерелом якої став розрив мальформації правої яічковой артерії, у зв`язку з чим 08.06.2019 року повторно прооперований за ургентними показаннями. Перевірка протоколів оперативних втручань проведених ОСОБА_3 не виявила порушень в ході їх проведення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, тіло направлено на розтин патологоанатомічного відділення, під час проведення розтину померлого ОСОБА_1 подана заява від 10.06.2019 року, на підставі якої проведення розтину тіла померлого зупинено.

За результатами судово - медичної експертизи встановлено діагноз - основний гострий мегакаріобластний лейкоз; ускладнення гострий розлад кровообігу, набряк легенів; супутний стан після операції.

Директором департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації Федак Б.С. виданий наказ № 486-о від 10.06.2019 року про взяття участі у провадженні патологоанатомічного розтину тіла пацієнта ОСОБА_3 заступником директора департаменту Бондарчуком Г. та завідувачем патологоанатомічного відділення КНП Харківської обласної ради Борзенковою І.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивач пред`явила позов до неналежного відповідача.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цій справі є стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 - директора департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, що завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин, завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Із матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , який є неналежним відповідачем.

Згідно зі ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

З клопотанням щодо залучення до участі у справі належного відповідача, позивач не зверталася.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності відомостей про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

З огляду на зазначене, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином встановивши, що належним відповідачем за вкзаним позовом є ОСОБА_2 , однак клопотання про заміну неналежного відповідача належним, стороною позивача не заявлялося, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, в тому числі і посилання в апеляційній скарзі на не врахування судом наданих доказів, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень, та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 09.11.2022 року