Справа № 127/4716/22
Провадження № 22-ц/801/1968/2022
Провадження № 22-ц/801/1969/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 рокуСправа № 127/4716/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Медвецького С. К., Сопруна В. В.

Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради (орган опіки та піклування), про зміну способів та участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею,

Рішення і додаткове рішення ухвалила суддя Дернова В. В.

Рішення ухвалено о 10 год 14 хв у м. Вінниці

Додаткове рішення ухвалено у відсутності учасників справи

Повний текст рішення суду складено 26 вересня 2022 року

Повний текст додаткового рішення складено 28 вересня 2022 року,

Встановив:

18 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участю Служби у справах дітей Вінницької міської ради (орган опіки та піклування), про зміну способів та участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами шлюб розірвано. У шлюбі в них народилося троє дітей: два сини ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вже є повнолітніми та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дочка ОСОБА_6 , якій на той час було 2,5 років, залишилася проживати із матір`ю.

Фактично із самого моменту розлучення відповідач стала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні із дочкою та не дає спілкуватися із нею і зустрічатися. Він дуже любить свою дочку, а відповідач цим зловживає і використовує шляхом різних маніпуляцій між дитиною і ним.

Аби обмежити його у спілкуванні із дитиною відповідач подала позов до суду про встановлення днів і годин його зустрічей із дочкою, обмеживши його у спілкуванні із дитиною. Він змушений бачити свою дитину три рази у тиждень: вівторок і четвер з 17.00 год до 19.30 год, і в неділю з 09.00 год до 16.00 год, що він вважає ненормальним, зважаючи на рівність прав і обов`язків батьків щодо дитини, що передбачено статтею 141 СК України. Мати дитини бачить дочку кожен день і спілкується із нею, а він та дочка теж хочуть спілкуватися кожен день. Тому він вважає, що права його дочки і його як батька є порушеними.

З метою спілкування із дочкою по телефону він придбав для неї телефон аби у такий спосіб спілкуватися із нею. Відповідач забрала телефон і не дозволяє їм спілкуватися.

Для повного та гармонійного розвитку дитини їх дівчинки, вона має спілкуватися не лише із матір`ю, а й обов`язково із батьком і при цьому мають враховуватися інтереси дитини.

Тому позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить змінити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із дочкою ОСОБА_5 , який був визначений рішенням Вінницького міського суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 127/21815/19 та визначити наступний спосіб його участі у вихованні і спілкуванні із дитиною:

- щовівторка, щочетверга, щосуботи та щонеділі батько і дитина мають право бути разом цілодобово;

- батько має право заводити дитину в школу та забирати дитину із школи;

- щоденно із 07.00 год до 22.00 год батько має право на безперешкодне спілкування із дитиною;

- десять разів на місяць батько має право бути із дитиною цілодобово;

- батько має право залишати дитину ночувати за своїм місцем проживання;

- під час канікул (в тому числі і літніх) дитина проводить спільний відпочином з батьком цілодобово;

- батько має право безперешкодно спілкуватися із донькою особисто та засобами телефонного зв`язку;

- у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з донькою або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком цілодобово;

- дитина проводить святкові дні по черзі з кожним із батьків за згодою дитини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Змінено встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі № 127/21815/19 порядок та способи участі ОСОБА_2 (батька) у вихованні дитини дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкування з нею і визначено такий порядок і способи участі ОСОБА_2 (батька) у вихованні дитини дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкування з нею:

-щовівторка з 17.00 год до 19.30 год дитина проводить із батьком;

-щочетверга з 17.00 год до 19.30 год дитина проводить з батьком ;

-щонеділі з 09.00 год до 16.00 год дитина проводить з батьком;

-щороку відпочинок та оздоровлення дитини з батьком протягом 14 днів (при бажанні дитини);

-щоденне спілкування дитини з батьком за допомогою телекомунікаційного зв`язку та/або інтернет-зв`язку.

Зобов`язано батьків завчасно попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, харчування та навчання, стану здоров`я і інтересів дитини.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Судові витрати залишені за позивачем.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, винести постанову, якою відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , а також просить скасувати додаткове рішення суду і стягнути із позивача ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої і апеляційної інстанцій.

Зазначила, що з рішенням суду не погоджується і вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права; не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано, що з моменту набрання законної сили рішенням суду в іншій справі № 127/21815/19 до моменту звернення позивача до суду у даній справі обставини, які мають істотне значення для визначення таких порядку і способів, не змінилися. Єдиною обставиною, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги є зміна його правової позиції на момент подання даного позову.

Судом першої інстанції залишено поза увагою неодноразові порушення зі сторони позивача по даній справі встановленого судовим рішенням графіка, що в процесі розгляду справи позивачем не заперечувалося і по поводу чого вона зверталася до органів поліції, що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію заяв, поясненнями та відповіддю Вінницького відділу поліції. Однак у мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутня мотивована оцінка цих її аргументів та причини неврахування судом першої інстанції таких наданих нею письмових доказів.

Встановивши, що органом опіки та піклування запропоновано залишити без змін графік для побачень та спілкування, встановлений рішенням Вінницького міського суду від 22 жовтня 2019 року в іншій цивільній справі, суд першої інстанції частково не погодився з ним, не зазначивши при цьому в чому полягає його недостатня обґрунтованість або суперечність інтересам дитини. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність доповнення раніше визначеного графіку для побачень та спілкування дитини з батьком. Той факт, що з часу винесення рішення суду від 22 жовтня 2019 року пройшло майже три роки і дитина підросла, сам по собі жодним чином не впливає на її потреби у збільшенні часу спілкування з батьком. На засіданні органу опіки та піклування дитина ОСОБА_5 висловила свою думку, що хоче бачитися із батьком так як і раніше.

Висновок суду першої інстанції щодо необхідності щоденного спілкування дитини із батьком за допомогою телекомунікаційного зв`язку та/або інтернет-зв`язку, вважає необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що матір дитини обмежує спілкування дитини з батьком у телефонному режимі чи перешкоджає йому, коли дитина того бажає.

Також вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не обґрунтовано зміст своїх вимог, не конкретизовано їх, не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували його аргументи в межах заявленого ним предмета позову.

Крім цього відповідач зазначила, що скасування рішення суду є підставою для скасування додаткового рішення, з покладенням на позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи у повному обсязі. Вважає помилковим висновок суду про те, що заявлені відповідачем витрати у розмірі 800,00 грн. за переклад документів (письмових доказів) з польської мови на українську мову, до стягнення не підлягають, оскільки товарний чек від 26 липня 2022 року не містить відомостей щодо понесення цих витрат саме відповідачем ОСОБА_1 або її представником.

Інші учасники справи рішення суду і додаткове рішення не оскаржили.

Позивач та Служба у справах дітей Вінницької міської ради (орган опіки і піклування) відзив на апеляційну скаргу не надали.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Озерська І. В. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, а додаткове рішення суду скасувати і відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про стягнення з нього на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради (органу опіки і піклування), будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, у якій просить розглянути справу у її відсутності, зазначивши, що підтримує висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 липня 2022 року за № 01/00/011/137464, який був наданий Вінницькому міському суду.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду і додаткове рішення суду оскаржила відповідач, а позивач не подав апеляційну скаргу на рішення суду і на додаткове рішення суду, тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є батьком, а відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 3823, виданим 29 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області (а. с. 10).

Шлюб між батьками розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 січня 2019 року, яке набуло законної сили 14 лютого 2019 року (а. с. 11).

Дитина ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , а батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо від них.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі № 127/21815/19, яке набрало законної сили 22 листопада 2019 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю органу опіки та піклування Тиврівської районної державної адміністрації Вінницької області, про визначення способу участі у вихованні дитини задоволено. Визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши графік для побачень та спілкування: щовівторка і щочетверга з 17.00 год до 19.30 год та кожної неділі з 09.00 год до 16.00 год. (а. с. 13-14).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 28 липня 2022 року № 01/00/011/137464, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у виховані та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щовівторка з 17.00 год до 19.30 год; щочетверга з 17.00 год до 19.30 год; щонеділі з 09.00 год до 16.00 год (а. с. 142-144).

Відповідно до частити третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 15 цього Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів (ч. 1). Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2).

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1). Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3).

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного із батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного із батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

По справі встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2019 року було визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із малолітньою дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи в першу чергу інтереси дитини, стаття 159 СК України не виключає можливості зміни способів участі одного із батьків у вихованні дитини.

Звернувшись 18 лютого 2022 року із даним позовом до суду позивач ОСОБА_2 вказав, що відведеного рішенням суду від 22 жовтня 2019 року часу для спілкування із дитиною йому недостатньо, при тому, що він та його дочка хочуть спілкуватися кожен день, хочуть частіше зустрічатися, тим паче, що дочка дуже цього бажає. Спілкуватися із дитиною по телефону йому перешкоджає відповідач ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2022 року при відкриття провадження у справі, зобов`язано Службу у справах дітей Вінницької міської ради надати суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору між сторонами (а. с. 34).

На виконання ухвали суду Служба у справах дітей Вінницької міської ради надала висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/137464 від 28 липня 2022 року, відповідно до якого орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначити такі способи участі батька ОСОБА_2 у виховані та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : щовівторка з 17.00 год до 19.30 год; щочетверга з 17.00 год до 19.30 год; щонеділі з 09.00 год до 16.00 год (а. с. 142-144).

За правилами статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 4, 5).

Відповідно до частини шостої цієї статті суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції частково погодився із таким висновком органу опіки та піклування, визнав його недостатньо обґрунтованим, суперечливим інтересам дитини, та у зв`язку з чим визнав за необхідне розширити його, з тих підстав, що з часу винесення рішення суду від 22 жовтня 2019 року пройшло майже три роки, дитина підросла, тому в змозі проводити щорічний відпочинок і оздоровлення із батьком протягом 14 днів, якщо вона цього забажає, а також у зв`язку із збройною агресією рф проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, дитина перебуває за межами України (у Республіці Польща), тому важливого значення набуває щоденне спілкування дитини із батьком за допомогою телекомунікаційного зв`язку та/або інтернет-зв`язку.

На думку суду першої інстанції таким чином буде установлена справедлива рівновага між інтересами дитини та інтересами батька і матері.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції не враховано, що з моменту набрання законної сили рішенням суду в іншій справі № 127/21815/19 до моменту звернення позивача до суду у даній справі обставини, які мають істотне значення для визначення таких порядку і способів, не змінилися та в тому, що судом не зазначено в чому полягає недостатня обґрунтованість або суперечність інтересам дитини висновок органу опіки та піклування.

Отже, визначений порядок та способи участі у спілкуванні та вихованні дитини буде таким, що відповідає віковим потребам малолітньої дитини, та за сумлінного відношення батька до виконання свого обов`язку буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дитини. Після того, як дитина подорослішає, вказаний порядок спілкування батька з дочкою може бути змінений за домовленістю батьків або за рішенням органу опіки та піклування чи суду.

Доводи апеляційної скарги в тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою неодноразові порушення зі сторони позивача по даній справі встановленого судовим рішенням графіка, що в процесі розгляду справи позивачем не заперечувалося і по поводу чого відповідач зверталася до органів поліції, проте у мотивувальній частині оскаржуваного рішення відсутня мотивована оцінка цих її аргументів та причини неврахування судом першої інстанції таких наданих нею письмових доказів, є безпідставними, з огляду на те, що таким доказам за правилами статті 89 ЦПК України судом першої інстанції надана оцінка в сукупності з іншими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги в необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо необхідності щоденного спілкування дитини із батьком за допомогою телекомунікаційного зв`язку та/або інтернет-зв`язку, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що матір дитини обмежує спілкування дитини з батьком у телефонному режимі чи перешкоджає йому, коли дитина того бажає, не спростовують висновків суду щодо щоденного спілкування дитини із батьком та водночас підкреслюють те, що мати в цьому їх не обмежує, не перешкоджає і перешкоджати не буде, та свідчить про погодження відповідача із рішенням суду в цій частині, а також і з урахуванням того, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, оскільки судом не встановлено фактів наявності негативного впливу від такого спілкування на нормальний розвиток дитини.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що визначення, у порядку зміни, судом саме такого порядку участі батька у спілкуванні та вихованні дочки, відповідатиме інтересам дитини, а тому рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є правильним, тому не може бути скасоване, у зв`язку з чим не підлягає до задоволення апеляційна скарга відповідача на рішення суду.

Враховуючи законність рішення суду, не підлягають до задоволення вимоги апеляційної скарги щодо скасування додаткового рішення суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Виконавши такі вимоги закону, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Озерська І. В. 21 вересня 2022 року подала заяву про ухвалення додаткового рішення, якою просила стягнути із позивача на користь відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 18 000,00 грн., що складаються із: витрат на правничу допомогу в сумі 17 200,00 грн. та з послуг по перекладу документів, складених польською мовою, на українську мову в сумі 800,00 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення даної заяви в частині стягнення лише половини вартості витрат на професійну правову допомогу в сумі 8600,00 грн., суд першої інстанції виходив із пропорційності задоволених позовних вимог (позов задоволено на 50 %) та при відсутності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки згідно вимог частини 6 статті 137 ЦПК України позивачем на виконання своїх процесуальних обов`язків, не подано відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відмовивши у стягненні витрат в сумі 800,00 грн. за переклад документів (доказів по справі) із польської мови на українську мову, суд вказав на те, що товарний чек від 26 липня 2022 року, який доданий до матеріалів справи на підтвердження таких витрат, не містить відомостей щодо понесення цих витрат саме відповідачем ОСОБА_1 або її представником адвокатом Озерською І. В.

З урахуванням таких обставин справи та положень пункту 3 частини 2 та частини 8 статті 141 ЦПК України, вірним є висновок суду першої інстанції в цій частині, оскільки витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову, а відповідач понесла витрати на правничу допомогу в загальній сумі 17 200,00 грн. і позов задоволено частково на 50 % та розмір витрат встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, у даному випадку поданий відповідачем товарний чек від 26 липня 2022 року не свідчить про те, що такий розмір витрат понесений саме відповідачем по справі чи її представником.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду є законними і обґрунтованими, ухваленими з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим не підлягають до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

За правилами статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 вересня 2022 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіС. К. Медвецький
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2022 року