Номер провадження: 22-ц/813/3014/22
Справа № 509/3093/20
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2020 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів. Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про сплату аліментів на дитину та наразі є наявність заборгованості відповідача перед позивачем по вказаному Договору. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь 44 099 гривень, що складається з суми основної заборгованості в розмірі 22 049,50 гривень та пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 22 049,50 гривень, судові витрати (а.с.1-7).

18 березня 2021 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів задоволено частково. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , заборгованість за договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 21.09.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Ж.В. та зареєстрованому в реєстрі за № 5 в розмірі 22 049,50 гривень (двадцять дві тисячі сорок дев`ять грн. 50 коп.) та пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 802,41 гривні. (дев`ять тисяч вісімсот дві грн. 41 коп.). Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 6 000,00 гривень. (шість тисяч грн. 00 коп.) (а.с.111-114).

12 травня 2021 року не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу . Апелянт не погоджується із прийнятим рішенням частково та вважає, що рішення було прийняте без врахування доводів відповідача, які були викладені у відзиві та не було досліджено надані докази. Апелянт зазначає, що суд, вказуючи у прийнятому рішенні про погодження відповідача із сумою належних до сплати аліментів та фактично ним сплачених аліментів прийшов до помилкового висновку по сумі боргу, оскільки судом не враховано сплати певних сум, на підтвердження чого він подавав до суду першої інстанції копії чеків та платіжних доручень. Крім того, апелянт не погоджується із сумою судових витрат в розмірі 6000 та вказує, що так як судом першої інстанції було задоволено вимогу на 31853,91 грн, що на думку апелянта становить 72,2% від початкової суми, то судові витрати також слід було задовольнити на 72,2%. Апелянт наголошує на тому, що ним у суді першої інстанції було заявлено вимогу про стягнення судових витрат в розмірі 27,8% від 7800. З огляду на вказане, апелянт просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2021 року в частині суми заборгованості за договором між батьками про сплату аліментів на дитину в розмірі 22049,50 грн та судових витрат та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 21.09.2017 року в розмірі 14549,50 грн, а також судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 369,60 грн, в решті рішення залишити без змін, стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта сплачених судовий збір за подання апеляційної скарги (а.с.126-129).

25 травня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Ващенко Л.Г.) відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.142 зворот).

10 червня 2021 року Одеським апеляційним судом отримано відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де вона зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, зокрема з тим, що апелянтом були здійснені безготівкові перекази на її рахунок, адже, подані ОСОБА_1 квитанції не можуть розцінюватися як докази сплати аліментів так як у вказаних квитанціях не зазначено отримувача коштів, повний номер банківської карти, призначення платежу. Стосовно розподілу судових витрат, ОСОБА_2 повідомляє, що вимоги апелянта щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу є не обґрунтованими. З огляду на вказане, просить суд залишити судове рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року без змін ,а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.141-150).

06 серпня 2021 року протоколом повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 20.07.2021 року «Про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням зави про відставку» цивільну справу було розподілено колегії суддів: головуючий суддя Цюра Т.В., судді Сегеда С.М., Гірняк Л.А. (а.с.156-159).

10 листопада 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Цюра Т.В.) цивільну справу прийнято до провадження (а.с.160 зворот).

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що розірвання шлюбу між батьками ,проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також ,судом взято до уваги доводи позивача та наданий розрахунок щодо обов`язку ОСОБА_1 сплатити пеню в розмірі 1.5% від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Стосовно задоволення вимог щодо стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи суд керувався тим, що між позивачем та адвокатом було укладено договір про надання правничої допомоги, на підставі якого позивачу були надані послуги на суму 7000 грн. Так як позовні вимоги були задоволені частково то, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору у розмірі 6000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16).

21.09.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про сплату аліментів на дитину, згідно якого ОСОБА_1 повинен сплачувати на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у відсотковому вираженні 25 відсотків від заробітної плати, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму з 01 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-18).

Позивачка з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини та разом не проживають з серпня 2017 року.

Згідно рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.10.2018 року по справі № 509/3955/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Судом першої інстанції також встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері, позивачки по справі, при цьому відповідач не виконує належним чином зобов`язання по сплаті аліментів по утриманню малолітньої дитини, встановлені договором про сплату аліментів на дитину, в результаті чого на момент звернення позивачки до суду у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів за умовами Договору у розмірі 22 049,50 гривень.

Згідно п. 3 Договору ОСОБА_1 зобов`язаний вказану в пункті 2 цього договору суму аліментів сплачувати не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа кожного розрахункового місяця (а.с.17).

Згідно частини першої статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Відповідно до частини другої та дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 9 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) сторін подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги стосовно розміру заборгованості, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції взято до уваги виписку з карткового рахунку ОСОБА_2 з якої вбачається, зо ОСОБА_1 здійснював періодичні платежі, проте загальна сума здійснених платежів не відповідає сумі, яка мала бути сплачена за вказаний період.

Так, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що в період з дня укладення Договору з 21.09.2017 року по дату подачі позовної заяви відповідач ОСОБА_1 за умовами Договору повинен був сплатити відповідачці аліменти на утримання дитини у розмірі 33 299,5 гривень. За даний період відповідачем сплачено 11 250 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату аліментів. Тобто відповідач не в повній мірі виконував зобов`язання, передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 510 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Положеннями частини 1 ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, апелянт вказує на те, що ним було подано квитанції на підтвердження здійснення переказів по сплаті аліментів на більшу суму, ніж встановлено судом першої інстанції. В свою чергу, Одеський апеляційний суд звертає увагу на те, що у поданих квитанціях не вбачається даних стосовно отримувача коштів, відсутній повний номер банківської карти, не зазначено призначення платежу.

З огляду на викладене, так як доводи апеляційної скарги стосовно не вірного визначення суми заборгованості не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. апеляційний суд відхиляє вказані доводи.

Крім того, апеляційний суд погоджується із висновками, наведеними в рішення суду першої інстанції стосовно стягнення пені за весь період заборгованості з огляду на наступне.

Позивачем було подано в процесі розгляду справи розрахунок пені, згідно якого обґрунтованим розміром нарахованої пені за весь період заборгованості є 9 802,41 гривні.

Згідно п. 14 Договору у разі несвоєчасного виконання умов договору та виникнення заборгованості по аліментам з вини ОСОБА_1 він повинен сплатити ОСОБА_2 пеню в розмірі 1,5 % від суми несплачених аліментів (або інших платежів) за кожен місяць прострочення.

З позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.08.2018 року по справі № 127/24670/15-ц вбачається, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 % (в даному випадку пеня становить 1,5 % згідно вимог Договору).

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем та складає 9 802,41 грн, як і вказує суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що стягнення аліментів за укладеним між позивачем та відповідачем договором повинно відбуватися у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса є неспроможними, з огляду на наступне.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 21 серпня 2018 року, встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Отже, звернення з вимогою про стягненням аліментів за виконавчим написом нотаріуса ОСОБА_2 є її правом, як і є правом звернутися за захистом своїх порушених прав, зокрема щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів, до суду.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що розподіл судових витрат між сторонами було не вірно здійснено судом першої інстанції. А доводи апеляційної скарги в цій частині є частково обгрунтованими.

Так, між позивачем та адвокатом Згодою О.О. укладено договір про надання правничої допомоги № 05/20 від 01.06.2020 р., на підставі якого адвокатом позивачу надані послуги на загальну суму 7000 гривень, що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 16.06.2020 року та розрахунковою квитанцією форми № РК-1 (а.с.31-34). Фактично позовні вимоги задоволено на 72,2% (на 31851,91 грн) від заявленої ціни позову (44099 грн). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 5054 грн (7000*72,2%).

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так як, ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, то судовий збір стягується із відповідача ОСОБА_1 відповідно до задоволених позовних вимог.

Так, позовні вимоги фактично задоволено на 72,2%, то з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 607 грн (840,80*72,2%).

Отже, враховуючи вище наведене, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції, зробивши правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову при визначенні розміру судових витрат, які підлягають стягненню, не врахував положень, передбачених статтею 141 ЦПК України, тому рішення суду необхідно змінити в частині розміру стягнутих судових витрат.

Згідно ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому, керуючись тим, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, Одеський апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює оскаржуване судове рішення в частині визначення розміру стягнення судових витрат.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року задовільнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року змінити в частині розміру стягнутих судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати, які складаються з витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 5054 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 607 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра

С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк