Ухвала

Іменем України

28 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 385/1211/20

провадження № 61-10237ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2022 року в складі судді Ханас М. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 вересня

2022 року в складі колегії суддів: Мурашки С. І., Єгорової С. М., Чельник О. І. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області в особі державного нотаріуса Ковбасюк Наталії Юріївни та просила:

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 , 26 червня 1998 року державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Ковбасюк Наталею Юріївною, зареєстроване в реєстрі за № 859, зареєстроване Ульяновським МБТІ 07 липня 1998 року за № 3535 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 24 травня 2016 року, посвідчений державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Наталею Юріївною, зареєстрований в реєстрі за № 774.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -

ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина, до якої увійшов в тому числі і житловий будинок на АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті батька прийняли спадкоємці першої черги: дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , який відносився до осіб з інвалідністю ІІ групи, та позивач, яка була неповнолітньою на той час. Проте, всупереч нормам ЦК УРСР та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, при наявності спадкоємців, а саме непрацездатного сина - особи з інвалідністю з дитинства та неповнолітньої доньки, державний нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.1998 року на усе спадкове майно, у тому числі і на спірний житловий будинок, лише на ім`я ОСОБА_4 , чим позбавила дітей померлого спадщини у виді належної кожному з них 1/6 частки у ній.

Оскільки законодавством, чинним на той час, видача свідоцтва про право на спадщину строком не була обмежена, ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на належну їй частку спадкового майна, проте, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій також було повідомлено про наявність заповіту, згідно якого ОСОБА_4 все своє майно заповіла сину ОСОБА_3 , а будинок в рівних частинах - сину ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а позивача усунула від спадщини.

Крім того враховуючи, що державним нотаріусом це свідоцтво було видане

ОСОБА_4 без визначення її частки в цьому майні, як спільному майні подружжя, і частки подружжя.

Враховуючи, що свідоцтво про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 видане без урахування кола спадкоємців, які були живими на момент прийняття спадщини, позивач вважала, що воно підлягає визнанню недійсним. Тому вважала і заповіт ОСОБА_4 таким, що підлягає визнанню недійсним.

Крім того, окремою підставою для визнання оспорюваного заповіту недійсним позивач також вважала те, що ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними з 2011 року та до своєї смерті, в тому числі і 24 травня 2016 року, оскільки через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій, а текст і підпис у заповіті виконані з наслідуванням підпису та почерку матері позивача.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 01 липня

2022 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, відмовлено в задоволенні позову.

Рішення судів мотивовані тим, що заявляючи позовні вимоги до державного нотаріуса, позивач не врахувала, що нотаріус не є належним відповідачем у даній справі, оскільки такий не відноситься до суб`єктів спірних матеріальних відносин, а є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Крім того, позивач не залучила як співвідповідача ОСОБА_3 , який поряд з ОСОБА_2 також є спадкоємцем за заповітом після сперті матері ОСОБА_4 , права і обов`язки якого зачіпаються поданим до суду позовом, що, в свою чергу, унеможливлює встановлення всіх обставин справи та об`єктивне вирішення спору.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 та Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської

ОСОБА_1 просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_4 26 червня 1998 року; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 чистку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 24.05.2016 (том 1 а. с. 1-3). Очевидно, що за такого формулювання позовних вимог особою, питання про права та обов`язки яких вирішується судом у розглядуваній справі є ОСОБА_3 , який станом на дату смерті ОСОБА_6 був неповнолітнім, інвалідом 2 групи та спадкоємцем першої черги на смерті батька, а тому мав право на обов`язкову частку у майні після смерті спадкодавця, а також на ім`я якого ОСОБА_4 було складено оспорюваний заповіт. Натомість ОСОБА_3 до участі у справі, що є предметом розгляду, залучений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а позивач заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_3 як співвідповідача не заявляла, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що нотаріус не є належним відповідачем у даній справі, з огляду на те, що нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК України не є особами, прав і обов`язків, яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц (провадження № 61-43384св18).

13 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та винести постанову, якою задовольнити всі заявлені позовні вимоги.

Підставою, на якій подається касаційна скарга, ОСОБА_1 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, оскільки суди попередніх інстанцій в оскарженому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування статті 1301 ЦК України у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали оцінки обставинам, що відповідачами було приховано від нотаріуса при прийнятті спадщини наявність ще одного спадкоємця першої черги. Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_3 перебував на «Д» обліку у лікаря психіатра, відносився до осіб з інвалідністю з дитинства ІІ групи безтерміново з 10 вересня 1990 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль ВАЗ 2106, 1978 року випуску.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26 червня 1998 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори

Ковбасюк Н. Ю., спадкоємцем майна ОСОБА_6 в цілому є його дружина

ОСОБА_4

24 травня 2016 року ОСОБА_4 складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Ковбасюк Н. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 774, згідно якого вона заповіла все її нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, в рівних долях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , все інше майно заповіла ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_4 зроблено відповідне заповітне розпорядження, яким позбавлено ОСОБА_1 права спадкування належного їй майна.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема житловий будинок, розташований на прилеглій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі

№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 495/6344/16-ц (провадження № 61-2478св20) зазначено, що «спадкоємцем за заповітом після смерті НОМЕР_1 , яка прийняла спадщину. Тому належним відповідачем за позовними вимогами про встановлення юридичного факту, визнання недійсним заповіту, визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємець, який прийняв спадщину, тобто ОСОБА_2».

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 208/2353/18 (провадження № 61-10734св19) вказано, що «Верховним Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі лише, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса. Якщо наявний спір про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, іншим спадкоємцем), то належним відповідачем у такій справі буде саме інший спадкоємець, а не нотаріус, оскільки цивільна відповідальність за незаконно посвідчений правочин покладається не на нотаріуса, а на спадкоємця, на користь якого він вчинений. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача».

У цій справі ОСОБА_1 заявила позовні вимоги до Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області в особі державного нотаріуса Ковбасюк Наталії Юріївни, натомість позовних вимог до спадкоємця та особи, на ім`я якого складено оспорюваний заповіт, - ОСОБА_3 , не пред`явила.

За таких обставин суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позовних вимог у зв`язку з неналежним складом відповідачів.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_10 на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17, які зроблені за інших фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 28 червня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Гайворонської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області, третя особа - ОСОБА_3 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним заповіту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат