Провадження № 22-ц/801/1713/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 рокуСправа № 127/27946/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., осіб, які подали апеляційні скарги, представниці відповідачки ОСОБА_1 адвокатки Жовмір Д. О., представників відповідача Виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області Мельника С. С., Савчук Т. М., позивачки ОСОБА_2 , її представників адвокатів Піпка А. М., Ткачука В. П., розгля-нувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спроще-ного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ра-

ди, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного

реєстратора прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Немирівсь-

кого району Вінницької області Яремко Інни Миколаївни про визнання проти-

правним та скасування у частині рішення Виконавчого комітету Вінницької

міської ради, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності

на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасу-

вання рішення про державну реєстрацію права власності,

за апеляційними скаргами відповідачки ОСОБА_1 , її пред-ставниці адвокатки Жовмір Дарії Олександрівни, представниці відповідача Ви-конавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області Савчук Тетяни Миколаївни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду в місті Вінниці за головування судді Іщук Т. П., повний текст якого складений 26 липня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до Виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області Яремко І. М. про визнання протиправним, скасування у частині рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 вересня 2020 року № 1789, визнання протиправним, скасування рішення державного ре-єстратора про реєстрацію права власності на квартиру, визнання недійсним до-говору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстра-цію права власності на квартиру. Позовні вимоги обгрунтовані наступними об-ставинами.

ОСОБА_2 з 31 липня 1987 року проживає у квартирі АДРЕСА_1 та є її власницею. У цьому житловому будинку розташовані 145 квартир. Будинок побудований у 1987 році житлово-буді-вельним кооперативом і до його складу входять, окрім квартир, приміщення за-гального користування, у тому числі допоміжні приміщення, зокрема, так звана «колясочна», які належать на праві спільної сумісної власності усім власникам квартир, колишнім членам житлово-будівельного кооперативу. З отриманих на звернення позивачки відповідей Департаменту житлового господарства Він-ницької міської ради від 11 червня та 09 серпня 2021 року, Виконавчого комі-тету Вінницької міської ради від 20 серпня та 06 жовтня 2021 року, Відділення поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій об-ласті від 20 серпня 2020 року, Комунальних підприємств «Управляюча ком-панія «Житло-Гарант» та Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації стало відомо, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 ве-ресня 2020 року № 1789 затверджений акт Міжвідомчої комісії про прийняття до експлуатації перепланованих приміщень квартири АДРЕСА_2 , користувачкою якої зазначена ОСОБА_1 . Останній було офіційно відмовлено виконкомом міської ради в укладені дого-вору найму однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , приватизація цієї квартири не проводилася. Управляюча компанія КП «УК «Житло-Гарант» також вказала, що договір найму вказаної квартири відсутній, ордер на вселення нікому не видавався. У самовільно переобладна-ному приміщенні у третьому під`їзді житлового будинку АДРЕСА_2 проживав сантехнік КП «ЖЕК-12» ОСОБА_4 , особовий рахунок на ім`я якого ІНФОРМАЦІЯ_1 закритий у зв`язку з його смер-тю.

Позивачці стало відомо, що 05 березня 2021 року Райгородською сільсь-кою радою Немирівського району Вінницької області зареєстроване право влас-ності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 , номер запису про власність 40891510, реєстраційний номер об`єкта неру-хомого майна 101. 01 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу спірної квартири ( примі-щення ), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріально-го округу Бєлою О. М. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 101 власницею спірної квартири є ОСОБА_3

ОСОБА_2 вказує, що ОСОБА_1 незаконно зареєструвала право власності на квартиру, що надалі стало підставою для її відчуження. Вка-зане приміщення є приміщенням загального користування та спільною влас-ністю власників квартир у будинку, тому питання щодо цього приміщення було розглянуте на загальних зборах співвласників багатоквартирного будинку та вирішено оскаржити у судовому порядку документи щодо оформлення права власності та продажу цього майна. При цьому позивачка як співвласниця спір-ного приміщення звернулася в суд за захистом свого порушеного права.

ОСОБА_2 стверджує, що пункт другий рішення Виконавчого комі-тету Вінницької міської ради від 03 вересня 2020 року № 1789 про затвер-дження акту Міжвідомчої комісії про прийняття до експлуатації перепланова-них приміщень квартири АДРЕСА_2 , житлова площа після перепланування 9,0 кв.м, загальна площа після перепланування 16,7 кв.м., є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки дане рішення прийняте за зая-вою ОСОБА_1 , яка не була і не є співвласницею приміщень загального користування, допоміжних приміщень житлового будинку АДРЕСА_2 , за відсутності згоди усіх співвласників допоміжного при-міщення.

Крім того ОСОБА_2 вказує, що додатковою підставою для скасу-вання пункту другого вищезазначеного рішення міськвиконкому є відсутність документів, передбачених Положенням про Міжвідомчу комісію, затвердженим рішенням Виконкому Вінницької міської ради від 11 квітня 2019 року № 941. Перепланування приміщення «колясочної» у квартиру призвело до порушення закону, прав позивачки як співвласниці будинкових приміщень та стало передумовою проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 . На підставі викладеного рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області Яремко І. М. від 09 березня 2021 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 теж підлягає скасуванню. ОСОБА_2 вказує, що у державного реєстратора були відсутні законні підстави для державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 , це рішення прийняте з порушенням Закону України «Про дер-жавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Він-ницького міського нотаріального округу Бєлою О. М., слід визнати недійсним, оскільки продавець не мала права відчужувати спірну квартиру, набуту нею протиправно. З визнанням недійсним вказаного договору підлягає скасуванню прийняте 01 квітня 2021 року на підставі цього договору рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О. М. про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру ( приміщення ) АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним та скасувати пункт другий рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 вересня 2020 року № 1789 про затвердження акту Міжвідомчої комісії, створеної Виконавчим комітетом Вінницької міської ради, про прийняття в експлуатацію перепланованого приміщення квартири АДРЕСА_2 ( перепланування нежитлового приміщення у квартиру ), житловою площею після перепланування 9,0 кв.м., загальною площею після перепланування 16,7 кв.м., користувачем якої зазначена ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Райгородської сільської ради Неми-рівського району Вінницької області Яремко І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 березня 2021 року, індексний номер 56985169, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на кварти- АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 40891510; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 01 квітня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М., зареєстрований у реєстрі за № 779, та скасувати прийняте на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 квітня 2021 року, індексний номер 57418648, стосовно дер-жавної реєстрації за ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_3 ; стягнути з відповідачів на користь позивачки судові витрати зі сплати у дохід держави судового збору у розмірі 4086,00 гривень та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволений частково. Визнаний незаконним та скасований пункт другий рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 вересня 2020 року № 1789, яким затверджений акт Міжвідомчої комісії про прийняття в експлуатацію перепланованих приміщень квартири АДРЕСА_2 ( перепланування нежитлового приміщення у квартиру ), житлова площа після перепланування 9,0 кв.м., загальна площа після перепланування 16,7 кв.м ( користувач ОСОБА_1 ); ви-знане незаконним та скасоване рішення державного реєстратора Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області Яремко І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 09 березня 2021 року, індексний номер 56985169, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 ( но-мер запису про право власності 40891510 ); визнаний недійсним договір купів-лі-продажу квартири від 01 квітня 2021 року, посвідчений приватним нотаріу-сом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М., зареєстрований у реєстрі за № 779, та скасоване прийняте на його підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01 квітня 2021 року, індексний номер 57418648, про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квар-тиру 146 у будинку АДРЕСА_2 . У частині вимог до державного реєстратора прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області Яремко І. М. відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір з Виконавчого комітету Вінницької міської ради у сумі 454,00 гривень, з ОСОБА_1 - 2043,00 гривні, ОСОБА_3 - 1135,00 гривень; витрати на правничу допомогу: з Виконавчого комітету Вінницької міської ради у сумі 3996,15 гривень, ОСОБА_1 - 15984,60 гривень, ОСОБА_3 - 7992,30 гривні.

Не погоджуючись з ухваленим 18 липня 2022 року рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1 , її представниця адвокатка Жовмір Д.О., Виконавчий комітет Вінницької міської ради в особі представника Савчук Т.М. оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 , її адвокатка Жовмір Д. О. посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, незастосування закону, який підлягав застосуванню, порушення норм процесуального права. У скарзі за-значається, що з 1987 року по вересень 2020 року спірне приміщення у Він-ницькій міській раді обліковувалося як нежитлове. Рішенням Вінницької місь-кої ради від 17 травня 2018 року № 1076 багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 переданий з балансу Міського комунального під-приємства «ЖЕК-12» на баланс міської ради. Цим же рішенням будинок спи-саний з балансу, тобто він не належить до комунальної власності громади міста. 30 жовтня 2000 року міська рада як власник цього приміщення уклала договір найму № 5395 із сантехніком Міського комунального підприємства «ЖЕК-12» ОСОБА_4 , на нього та його доньку ОСОБА_1 були відкриті особові рахунки з оплати комунальних послуг. На момент передачі будинку йо-го співвласникам спірне нежитлове приміщення залишилося у комунальній власності і до 03 вересня 2020 року перебувало на балансі міської ради. З огля-ду на викладене право ОСОБА_2 на користування цим приміщенням не порушене. Міжвідомча комісія міської ради під час розгляду питань прийняття до експлуатації перепланованих, переобладнаних житлових, нежитлових примі-щень, зокрема, у багатоквартирних будинках, не зобов`язана розглядати згоду усіх співвласників квартир будинку, вона лише вправі приймати до відома згоду усіх мешканців. Тому невірним є висновок суду у частині скасування пункту другого рішення міської ради від 03 вересня 2020 року № 1789 стосовно затвердження акту Міжвідомчої комісії про прийняття в експлуатацію перепланованого нежитлового у житлове спірного приміщення. Крім цього, представник ОСОБА_1 стверджує про пропуск позивачкою трирічного строку позовної давності для звернення у суд із заявленими вимогами, оскільки мешканці будинку, у тому числі й ОСОБА_2 , з травня 2018 року знали про проживання у спірній «колясочній» сантехніка МКП «ЖЕК-12». ОСОБА_1 , її представниця просять скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представниця відповідача Виконавчого комітету Вінницької міської ради Савчук Т. М. у поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неправильно встановлених фактичних обставин справ. Вона просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення про відмову у задо-воленні позовних вимог. Представниця міської ради у скарзі, підкресливши, що усі власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, зау-важила, що співвласники не мають права на виділення у натурі часток із спіль-ного майна будинку. Тобто, у Виконавчого комітету Вінницької міської ради відсутні правові підстави для надання в особисте користування приміщення, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 . Пунктом третім рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 грудня 2020 року № 2842 «Про зміну договору найму жилих приміщень» ОСОБА_1 відмовлено в укладенні договору найму квартири АДРЕСА_3 через відсутність на те законних підстав. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їх дійсності та необхідності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін у справі.

Скориставшись визначеним цивільним процесуальним законом та забезпе-ченим ухвалою апеляційного суду від 12 вересня 2022 року правом, представ-ники позивачки ОСОБА_2 адвокати Піпко А. М., Ткачук В. П. подали суду 26 вересня 2022 року відзиви на обидві апеляційні скарги, де викладене заперечення щодо задоволення незаконних, необгрунтованих, за їхнім твер-дженням, скарг. Ці відзиви є співзвучними, по суті ідентичними, тому розмежування їхніх аргументів убачається недоцільним.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 та її представниці, то на спро-стування її доводів у відзивах зазначається, що виготовленими КП ВМБТІ мате-ріалами інвентаризаційної справи підтверджується віднесення до переплану-вання спірного приміщення загальною площею 16,7 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 за призначенням «сходова клітина». Доказів зміни статусу цього приміщення до прийняття оскаржуваного рішення органом міс-цевого самоврядування на нежитлове, його віднесення до власності територі-альної громади міста Вінниці матеріали справи не містять. Сходова клітина за функціональним призначенням є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку і не є нежитловим, тому не може бути самостійним об`єктом нерухо-мого майна. Це місце загального користування належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир і решти допоміжних приміщень багатоквартирного будинку. Про відсутність у будинку будь-якого нежитлового приміщення свідчить інформація від 31 серпня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна за індексним номером 136151138, отримана з метою створення у будинку ОСББ.

Наявність договору найму самовільно переобладнаного допоміжного приміщення у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , використовуваного сантехніком ЖЕК-12 для обслуговування цього будинку, жодним доказом не доведена, такого договору ніколи не існувало ні на ім`я сантехніка, ні тим більше на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_4 . Родинні стосунки сантехніка та ОСОБА_1 також не мають належного підтвердження.

На думку позивачки, її представників, суд першої інстанції правильно зазначив, що чинне законодавство України, а також Положення про Міжвідомчу комісію при Виконавчому комітеті міської ради не визначають процедури, узагалі можливості прийняття до експлуатації перепланованих, переобладнаних місць загального користування у багатоквартирному будинку. Документи, що були підставою для прийняття Виконавчим комітетом міської ради оскаржуваного рішення про затвердження акту Міжвідомчої комісії з прийняття в експлуатацію перепланованих приміщень квартири АДРЕСА_2 , у своїй більшості не відповідають переліку пункту третього додатку другого до Положення про дану комісію; серед них відсутні документ про право власності, довідка форми № 3, постанова адміністративної комісії з приводу самовільного перепланування приміщення, згода на це усіх співвласників квартир цього будинку. Твердження ОСОБА_1 про перебування спірного приміщення на час розгляду комісією питання його перепланування на балансі Виконавчого комітету Вінницької міської ради є бездоказовим та врешті не має правового значення.

На думку представників позивачки, суд першої інстанції дійшов правомір-ного висновку про необхідність відмови у позові до державного реєстратора Яремко І. М., оскільки належним відповідачем за заявленими вимогами є особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивачка, тобто ОСОБА_1 .

Щодо пропуску ОСОБА_2 строку позовної давності для звернення в суд за захистом порушених її законних прав та майнового інтересу, то цей строк не пропущений з урахуванням прийняття оскаржуваних, наразі, рішень та вчинених правочинів у 2020-2021 роках.

Стосовно апеляційної скарги Виконавчого комітету Вінницької міської ради, то у ній підтверджується відмова цього органу в укладенні договору най-му ОСОБА_1 однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , про можливі неправомірні дії заявниці відповідне повідомлення ор-ганом місцевого самоврядування направлене в органи поліції. Доводи апеляційної скарги представниці Виконавчого комітету міської ради не спростовують, а підтверджують законність, обгрунтованість рішення суду першої інстанції. Заперечуючи правильність розподілу судових витрат у справі, представниця міської ради не просила суд зменшити їх розмір, не доводила їх неспівмірність, через що задоволення скарги у цій частині неможливе. ОСОБА_2 , її представники просять відмовити у задоволенні апеляційних скарг, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18 липня 2022 року залишити без змін.

Усі учасники справи належним чином, завчасно повідомлені про місце, день і час розгляду справи, про що у її матеріалах містяться відповідні докази. Відповідачки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державний реєстратор прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Немирівського району Вінниць-кої області Яремко І. М. у судові засідання апеляційного суду жодного разу не з`явилися. Представниця ОСОБА_1 адвокатка Жовмір Д. О. 26 жовтня 2022 року направила суду телефонограму з клопотанням продовжити розгляд справи без її участі. Ураховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду відповідно до норм статті 372 ЦПК України ухвалила продовжити апеляційне провадження, розгляд цієї справи у відсутності тих учасників справи, котрі не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційні скарги відповідно представників Виконавчого комітету міської ради Мельника С. С., Савчук Т. М., представниці відповідачки ОСОБА_1 адвокатки Жовмір Д. О., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, про-сять їх задовольнити та скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові у повному обсязі, заперечення на апеляційні скар-ги позивачки ОСОБА_2 , її представників адвокатів Піпка А. М., Ткачука В. П., які просять залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у су-купності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення у межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що дані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 18 липня 2022 року повніс-тю відповідає зазначеним вимогам, воно є законним, обгрунтованим, об`єктив-ним та справедливим.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, ке-руючись статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 41 Конституції України, статтями 15, 16, 317, 319, 321, 369, 382, 391, 393 ЦК України, нормами Закону України «Про особ-ливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», положення-ми Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердже-них наказом Держжитлокомунгоспу від 17 травня 2005 року № 76, зазначив, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багато-квартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є примі-щення загального користування, у тому числі допоміжні, несучі, огороджуваль-ні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сан-технічне та інше обладнання усередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і спо-руди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартир-ного будинку та розміщені на прибудинковій території, а також права на зе-мельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його при-будинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділене між співвласниками, останні не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквар-тирного будинку, вони володіють і користуються таким майном спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку це приміщення, при-значені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців: колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і ма-шинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні примі-щення. Допоміжними приміщеннями вважаються усі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності у них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наяв-ність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєза-безпеченням.

Суд першої інстанції вказав, що у багатоквартирному будинку можуть та-кож бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Нежитлове приміщення представляє собою ізольоване при-міщення у багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Таке приміщення з самого початку будується як нежитлове, його використання має інше призначення: магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо. Воно залишається нежитловим, не підпадає під правовий режим допоміжного приміщення.

Розмежування допоміжних та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку висвітлене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц.

Суд першої інстанції дійшов переконливого висновку, що спірне примі-щення у третьому під`їзді багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , до його по суті незаконного перепланування, за призначенням бу-ло сходовою клітиною, його статус на нежитлове не змінювався, воно, як скла-дова у цілому будинку житлово-будівельного кооперативу, ніколи не було влас-ністю територіальної громади міста Вінниці, тому розпорядження цим примі-щенням відповідачами у справі вчинені відверто протизаконно, усупереч, зокрема, законним інтересам, майновим правам, зокрема, співвласниці примі-щень загального користування багатоквартирного будинку позивачки ОСОБА_6 , яка мешкає у цьому ж третьому під`їзді будинку та є власницею квартири АДРЕСА_5 .

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішен-ні від 18 липня 2022 року, колегія суддів апеляційного суду повністю пого-джується, оскільки вони є правильними, об`єктивними, зробленими на підставі ретельного дослідження та урахування усіх фактичних обставин справи; суд не помилився у застосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права, які їх регулюють, ухвалив рішення у чіткій відповідності, з дотриманням норм процесуального права.

У справі встановлені її фактичні обставини, які учасники справи не оспо-рюють. Так, належить мати на увазі, що будинок, про який йдеться, дійсно у свій час, а це 1987 рік, побудований за кошти його мешканців - членів житлово-будівельного кооперативу, у тому числі й усі допоміжні його приміщення. По-зивачка ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_1 -ниці, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 червня 2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 червня 2014 року № 22481495.

Спірне приміщення на першому поверсі у третьому під`їзді цього будинку за даними технічної інвентаризації в інвентаризаційній справі № 136159, виго-товленій КП «ВМБТІ», під номером ХІХ дійсно використовувалося як сходова клітина загальною площею 17,2 кв.м., яка у подальшому без будь-яких на те дозвільних документів була перепланована у квартиру загальною площею 16,7 кв.м., що складається з кухні, кімнати та санвузла. На замовлення ОСОБА_1 , зареєстрованої та проживаючої у квартирі АДРЕСА_6 , яка згідно з даними Державного реєстру речових прав на не-рухоме майно, не є власницею жодної з квартир у будинку АДРЕСА_2 ( інших даних у матеріалах справи немає ), проведений техніч-ний огляд спірного приміщення, перепланованого під житлову квартиру АДРЕСА_7 , про що Приватним підприємством «Практик Буд» 04 лютого 2020 року виго-товлений звіт, яким встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації цієї квартири. Департамент житлового господарства Вінницької міської ради, розглянувши надані ОСОБА_1 матеріали, 12 серпня 2020 року надав висновок № 4 про те, що переобладнане приміщення сходової клітини відпові-дає зробленому приватним підприємством технічному звіту і може бути запро-поноване на розгляд Міжвідомчої комісії при Виконавчому комітеті міської ради.

Матеріали справи містять також, нібито, згоду мешканців третього під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 на прийняття в експлуатацію перепланованого ( переобладнаного ) житлового ( нежитлового ) приміщення. Як встановлено судом у подальшому вказана згода сфальшована.

Міжвідомча комісія склала акт від 03 вересня 2020 року про прийняття в експлуатацію перепланованих спірних приміщень однокімнатної квартири АДРЕСА_2 житловою площею 9,0 кв.м., загальною площею 16,7 кв.м., де користувачкою з незрозумілих, без будь-яких на те підстав зазначена ОСОБА_1 . Вказаний акт комісії затверджений рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 03 вересня 2020 року № 1789 (пункт другий), а рішенням цього органу міської ради від 24 вересня 2020 року № 2002 присвоєний номер квартирі ОСОБА_1 ( так вказано у цьому рішенні, без зазначення цього присвоєного номера ).

Міжвідомча комісія при Виконавчому комітеті міської ради у своїй діяль-ності керується Положенням, затвердженим рішенням виконкому міської ради від 11 квітня 2019 року № 941, у якому не передбачене право цієї комісії на вирішення питань можливості прийняття до експлуатації перепланованих, переобладнаних місць загального користування у багатоквартирних будинках. Як вище зазначалося, документи, які стали підставою для прийняття рішення виконавчим комітетом щодо введення в експлуатацію приміщення квартири АДРЕСА_2 , не відповідають ні вимогам чинного законодавства, ні відповідному переліку як додатку до Положення про Міжвідомчу комісію.

У подальшому, з огляду на безпідставність намагань ОСОБА_1 заволодіти чужим майном, рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23 грудня 2020 року № 2842 «Про зміну договору найму жилих при-міщень» ОСОБА_1 відмовлено в укладанні договору найму однокім-натної квартири АДРЕСА_3 із чітким обгрунтуванням: у зв`язку з відсутністю на те законних підстав.

Але 09 березня 2021 року державним реєстратором Райгородської сільсь-кої ради Немирівського району Вінницької області Яремко І. М. прийняте рі-шення про державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , індексний номер 56985169. Підставою для реєстрації права власності на цю квартиру за ОСОБА_1 стали: технічний паспорт, виданий 16 вересня 2020 року Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентари-зації», два рішення Вінницької міської ради від 03 вересня ( прийняття в екс-плуатацію перепланованих спірних приміщень однокімнатної квартири ) та від 24 вересня 2020 року ( про присвоєння номера квартирі ОСОБА_1 без його зазначення ), акт Міжвідомчої комісії від 03 вересня 2020 року про прийняття в експлуатацію перепланованих приміщень квартири. Через місяць після державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірне приміщення у вигляді квартири, а саме 01 квітня 2021 року вона продала цю нерухомість за 33400,00 гривень ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу по-свідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М., зареєстрований у реєстрі за № 779, індексний номер 57418648.

Суд першої інстанції дійшов обгрутованого висновку про те, що зініційо-вані рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради, прийняті на їхній основі рішення державних реєстраторів щодо реєстрації прав власності на спір-не приміщення, правочин з купівлі-продажу частини приміщень багатоквар-тирного будинку у якості квартири є очевидно незаконними, порушують закон-ні права та інтереси позивачки ОСОБА_2 як співвласниці цього майна, тому не мають права на існування, підлягають визнанню протизаконними, недійсними та, як наслідок, скасуванню.

Апеляційні скарги відповідачів ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_7 , Виконавчого комітету Вінницької міської ради не спростовують правиль-ності, об`єктивності, обгрунтованості оскаржуваного судового рішення. Моти-ви скарг є суперечливими за змістом, умотивованими обставинами, що відверто невідповідають дійсності, суперечливі, зокрема, у частинах щодо належності будинку АДРЕСА_2 до комунальної власності ( він ніколи не був комунальною власністю ), перебування його, начебто, у переліку об`єктів комунальної власності, належності спірного приміщення за статусом до нежитлового з 1987 року, укладення договору найму цього приміщення із сантехніком ЖЕК-12 ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_1 . Вказані доводи скарг не лише не відповідають дійсності, але й не доведені жодним чином у порядку, встановленому цивільним процесуальним законом. Посилання у скарзі ОСОБА_1 та її представниці на наявність рішення Вінницької міської ради про перелік об`єктів комунальної власності у вільному доступі в мережі інтернет також є надуманим. Скаржники помиляються, ото-тожнюючи за правовими наслідками перебування будинку на балансі з влас-ністю на цю нерухомість.

Разом з тим в обох апеляційних скаргах містяться доводи, які фактично доводять правильність оскаржуваного судового рішення. Про це підкреслюва-лося у відзивах на апеляційні скарги, у котрих зазначається, що у Рішенні Кон-ституційного Суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 14-рп/2011 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» установлено, що допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будин-ку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпечен-ні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Також оговорено, що статтею 382 ЦК України передбачене право спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку усіх власників квартир і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, які є його співвласни-ками.

Окремо належить звернути увагу на ту важливу обставину, що під час опрацювання виконавчими органами міської ради наданих ОСОБА_1 документів для оформлення та укладання з нею договору найму спірного при-міщення було установлено, що представлені нею документи працівниками Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Житло-Гарант» не видавалися, її підпис на заяві не завірявся. За цією обставиною Виконавчим комітетом міської ради направлене повідомлення у Вінницький відділ поліції ГУНП у Вінницькій області про можливе вчинення кримінального правопо-рушення.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що спіль-не майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвлас-ників і таке майно не може бути поділене між співвласниками, які не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирному бу-динку. Тут же у скарзі зроблений висновок, що у Виконавчого комітету Він-ницької міської ради відсутні правові підстави для надання в особисте корис-тування приміщення, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

З доводами апеляційних скарг щодо необхідності скасування рішення суду першої інстанції від 18 липня 2022 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 погодитися не можна, оскільки вони цілком спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, які грунтуються на незаперечних фактичних обставинах у цій справі. Уся по-зиція скаржників побудована виключно на намаганні, вимозі з переоцінки вис-новків суду першої інстанції, які їх не влаштовують.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначені способи захисту цивіль-них прав та інтересів, якими, зокрема, можуть бути: визнання незаконними рі-шення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб; частинами першими статей 20, 21 цього Кодексу передбачено здійснення права на захист особою на свій розсуд; суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самовря-дування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У розвиток викладених норм закону убачається доцільним підтвердити правильність рішення суду першої інстанції у тій частині, що стосується від-мови у задоволенні позову ОСОБА_2 до державного реєстратора Райго-родської сільської ради Немирівського району Вінницької області Яремко І. М., оскільки належним відповідачем у спорі, що має місце, є не державний реєстратор, а особа, реєстрація речового права якої оскаржується у справі. Верховним Судом з такого питання створена стала практика, а відповідні правові висновки суду касаційної інстанції обов`язкові для судів першої та апеляційної інстанцій.

Стосовно розподілу судових витрат у справі, ту тому числі й витрат позивачки на професійну правничу допомогу, то належить констатувати, що суд першої інстанції виважено, у чіткій відповідності до норм статей 133, 141 ЦПК України вирішив вимоги з цього приводу.

В апеляційній скарзі відповідачки ОСОБА_1 , її представниці адвокатки Жовмір Д. О. судове рішення у частині розподілу судових витрат не оскаржується. Представниця Виконавчого комітету Вінницької міської ради Савчук Т. М., виклавши в апеляційній скарзі окремі положення статей 133, 137, 141 ЦПК України, зауважила, що при визначенні суми відшкодування таких витрат стороні у справі суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності ), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, ураховую-чи фінансовий стан обох сторін. Такі ж критерії, зазначає скаржниця, застосо-вує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому компенсація судових, інших витрат можлива, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

Беручи до уваги вказані мотиви апеляційної скарги представниці Вико-навчого комітету Вінницької міської ради Савчук Т. М. щодо розподілу судо-вих витрат у цій справі, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що фак-тично розмір судових витрат, стягнутих на користь ОСОБА_2 , не оспорю-ється. В апеляційній скарзі відсутні доводи щодо їх неспівмірності, нереаль-ності, нерозумності. Натомість в оскаржуваному рішенні суду від 18 липня 2022 року грунтовно та об`єктивно дана оцінка витратам позивачки у справі на сплату у дохід держави судового збору та оплату праці її адвокатів відповідно до реалізованих договірних стосунків. Підстав для визнання неправильним рі-шення суду першої інстанції у цій частині немає як з огляду на доводи апеля-ційної скарги, так і з підстав, визначених цивільним процесуальним законом.

Відповідно ОСОБА_2 понесла витрати зі сплати коштів за надану їй правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. Ці витрати складають 7939,20 гривень кожному її представнику, фахівцю у галузі права. Зазначені витрати обгрунтовані саме у відзивах представників позивачки на подані апеляційні скарги з посиланням на договірні відносини між позивачкою як клієнткою та її адвокатами, детальний опис робіт ( наданих послуг ), акти приймання-передачі наданих послуг, розрахунки витраченого на надання правничої допомоги часу, визначені суми гонорарів, доводи співмірності цих витрат. Вказані відзиви направлялися скаржникам, про що у матеріалах справи містяться відповідні поштові фіскальні чеки, однак жодних заперечень з приводу цих витрат ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції від відповідачів ОСОБА_1 , Виконавчого комітету Вінницької міської ради до суду не надходило.

Апеляційний суд вважає правильним посилання сторони позивачки на те, що ця справа має істотне значення для ОСОБА_2 , яка внаслідок не-правомірних дій, рішень відповідачів була позбавлена права власності на спірне майно, яке має статус місця загального користування усіма мешканцями будинку, його співвласниками. Безспірно, що дана справа має певний суспіль-ний інтерес та резонанс серед територіальної громадськості міста.

За викладених обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відмови у відшкодуванні позивачці понесених витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інс-танції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його уста-леною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійс-ненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів ма-ють бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішен-ня, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, що регулює розподіл судо-вих витрат між сторонами у справі, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , її представниці адвокатки Жовмір Дарії Олександрівни, представниці Виконавчого комітету Вінницької міської ради Вінницької області Савчук Тетяни Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Вінницької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного реєстратора прав на нерухоме майно Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької області Яремко Інни Миколаївни про визнання протиправним та скасування у частині рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію прав, їх обтяжень - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_4 , Виконавчого комітету Вінницької міської ради, , м. Вінниця, вул. Соборна, 59, на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованої у АДРЕСА_8 , по 7939,20 гривень з кожного витрат з оплати професійної правничої допомоги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський