Житомирський апеляційний суд
Справа №295/9244/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М.
Категорія 68 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/9244/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль", про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство "Райффайзен банк Аваль", про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення коштів в порядку регресу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 13 грудня 2021 року суддею Чішман Л.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 23 грудня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 (а.с. 3-7 т.1), у якому, з урахуванням заяви від 24 березня 2021 року (а.с. 34-37 т.3), просила поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя наступним чином:

виділити їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказане майно;

виділити відповідачу Ѕ частину вищевказаної квартири та визнати за останнім право власності на таке майно;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь Ѕ частину вартості транспортного засобу марки Нуundai Sonata, 2008 року випуску в розмірі 118389,05 грн;

виділити їй у власність холодильник марки «LG» модель ПА- В359РVСА вартістю 2483,61 грн, телевізор марки «LG» модель 21FU3RLX-ZV вартістю 983,61грн, комод вартістю 580,60 грн, комп`ютерний стіл вартістю 683,60 грн., кухонні меблі вартістю 2684,43 грн, шафу-купе в комплекті з антресолями вартістю 4303,28 грн, шафу-купе з антресоллю вартістю 1476,78 грн, диван відтінку коричневого кольору вартістю 1448,09 грн, а всього на загальну суму 11959,57 грн;

виділити у власність ОСОБА_2 кухонні меблі вартістю 2684,43 грн, варильну газову поверхню марки «АRISTON» вартістю 1647,54 грн., духову піч марки «АRISTON» вартістю 2377,05 грн, пральну машину марки «LG» модель «WD-10180S» вартістю 2418,03 грн, посудомийну машину марки «ВOSСН» модель SРV40ЕООЕU вартістю 4589,90 грн, а всього на загальну суму 13716,95 грн;

стягнути з відповідача на її користь Ѕ частину різниці від вартості рухомого майна в сумі 878,69 грн, а також понесені нею судові витрати.

Позов обґрунтувала тим, що з 11.08.2001 по 21.06.2017 вона з відповідачем перебували у шлюбі, за час якого ними, як подружжям, спільно за сімейні кошти було придбано значну кількість майна на загальну суму 697457,02 грн, вартість якого підтверджується проведеними експертизами, наявними у матеріалах справи. Зазначила, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності та звільняє кожного з подружжя від обов`язку доводити таке право на майно, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Отже, набуте під час шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, у добровільному порядку відповідач не бажає поділити сумісно нажите ними майно та чинить їй перешкоди у користуванні ним. Вважає, що останній своїми протиправними діями порушує її право на вільне користування приватною власністю. Зокрема зазначила, що автомобіль марки Нуundai Sonata за відповідачем був зареєстрований з 27.04.2016 року по 04.03.2017 року, який у подальшому останнім був відчужений без будь-якого письмового погодження із нею, а тому просить стягнути з ОСОБА_2 Ѕ вартості цього транспортного засобу.

У липні 2021 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 (а.с. 63-67 т.3), у якому просив визнати спільним боргом колишнього подружжя грошову суму - 325000 грн, яку ОСОБА_2 отримав за кредитним договором №014/555074/14835 від 21.02.2007 року, укладеним між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнути цю суму з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку зворотної вимоги (регресу) боргового зобов`язання за вказаним кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.02.2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір №014/555074/14835 на суму 33330 доларів США з метою придбання квартири АДРЕСА_1 . Цього ж дня на забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено іпотечний договір та передано в іпотеку майно, а саме, вищевказану квартиру. Загальна вартість предмета іпотеки становить 198713 грн, що підтверджується актом обстеження, оцінки та передачі майна в іпотеку від 21.02.2007 року. Отже квартира, яка була придбана у кредит за час спільного проживання подружжя, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому заборгованість за кредитним договором також є спільною сумісною власністю подружжя. У грудні 2020 року зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_2 виконано у повному обсязі, у розмірі 650000 грн, а тому половина вказаної суми підлягає стягненню з ОСОБА_1 у порядку зворотної вимоги (регресу). Окрім того, зазначив, що автомобіль марки Нуundai Sonata був придбаний ОСОБА_2 за власні кошти, які останній позичив у свого рідного брата ОСОБА_4 вже після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин - у квітні 2016 року.

Протокольною ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2018 року до участі у даній справі в якості третьої особи залучено Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 06 липня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про визнання боргу колишнього подружжя спільним зобов`язанням та стягнення коштів в порядку регресу прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно справі №295/9244/17.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_1 : холодильник марки «LG» модель ПА- В359РVСА вартістю 2483,61 грн, телевізор марки «LG» модель 21FU3RLX-ZV вартістю 983,61 грн, комод вартістю 580,60 грн, комп`ютерний стіл вартістю 683,60 грн., кухонні меблі вартістю 2684,43 грн, шафу-купе в комплекті з антресолями вартістю 4303,28 грн, шафу-купе з антресоллю вартістю 1476,78 грн, диван відтінку коричневого кольору вартістю 1448,09 грн, а всього на загальну суму 11959,57 грн. Виділено у власність ОСОБА_2 кухонні меблі вартістю 2684,43 грн, варильну газову поверхню марки «АRISTON» вартістю 1647,54 грн., духову піч марки «АRISTON» вартістю 2377,05 грн, пральну машину марки «LG» модель «WD-10180S» вартістю 2418,03 грн, посудомийну машину марки «ВOSСН» модель SРV40ЕООЕU вартістю 4589,90 грн, а всього на загальну суму 13716,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% різниці вартості рухомого майна в сумі 878,69грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Нуundai Sonata, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 у розмірі 118389,05 грн. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 170810,09 грн сплаченого боргового зобов`язання за кредитним договором №014/555074/14835 від 21 лютого 2007 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації вартості Ѕ частини автомобіля та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги у цій частині. Вимогу за зустрічним позовом щодо стягнення на користь ОСОБА_2 Ѕ боргового зобов`язання за кредитним договором у порядку зворотної вимоги (регресу) в сумі 325000 грн задовольнити повністю.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо недоведеності ОСОБА_2 того, що транспортний засіб було придбано за особисті кошти останнього. Зокрема, суд не взяв до уваги, що офіційні доходи ОСОБА_1 значно менші за офіційні доходи ОСОБА_2 . Окрім того, позивачкою за первісним позовом не надано жодного доказу на підтвердження її участі у придбанні автомобіля та оплаті кредитних коштів. Зазначив, що автомобіль ОСОБА_2 був придбаний після припинення шлюбних відносин у квітні 2016 року за власні кошти, які останній позичив у свого рідного брата ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не заперечувала факту припинення шлюбних відносин з квітня 2016 року. Якщо застосовувати принцип презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, то ОСОБА_1 не спростовано факту неотримання половини вартості автомобіля, оскільки продаж такого, як встановлено судом, відбувся під час шлюбу.

На його думку, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги щодо стягнення вартості Ѕ автомобіля, залишив поза увагою той факт, що до фактичного припинення шлюбних відносин і окремого проживання сторін стосунки останніх супроводжувалися взаємною неприязністю. Зокрема, суд залишив поза увагою те, що стосунки між сторонами припинилися значно раніше квітня 2016 року, оскільки це підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, а саме, відомостями про звернення ОСОБА_2 до поліції по факту самовільного проникнення позивачкою до квартири та винесення нею речей, а також повідомлення щодо крадіжки коштів в еквіваленті 10000доларів США, які належали ОСОБА_2 . Такий виклик до поліції був здійсненний 10 березня 2017 року. Окрім того, у січні 2017 року ОСОБА_1 через неприязнь до відповідача вже не надавала можливості бачитись останньому з їхнім спільним сином ОСОБА_5 , 2011 року народження, у зв`язку із чим в Олевському районному суді Житомирської області перебуває на розгляді справа №287/291/17-ц. Однак, такі докази судом були залишені поза увагою та таким не було надано оцінки.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 11.08.2001 року по 21.06.2017 року (а.с.14 т.1).

Зі змісту договору купівлі-продажу від 21 лютого 2007 року вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 . У договорі зазначено, що укладення даного правочину відбулося за згодою дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_1 (а.с. 131-133 т.1).

21 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі - Банк) та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №014/5550/74/104835, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 33330,00 доларів США строком до 21.01.2027 року зі сплатою 13,25% річних. Відповідно до п. 2 даного договору, кредитні кошти призначені на споживчі цілі (а.с.134-137 т.1).

Цього ж дня на забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором №014/5550/74/104835 від 21 лютого 2007 року між Банком (іпотекодержателем) та ОСОБА_2 (іпотекодавцем) укладено договір іпотеки. У договорі зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 (а.с. 138-142 т.1).

Також судом першої інстанції встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Нуundai Sonata, побутову техніку та меблі.

Зі змісту відповіді Регіонального сервісного центру в Житомирській області МВС України від 04 лютого 2019 року №31/6-339 вбачається, що з 27.04.2016 року по 04.03.2017 року за ОСОБА_2 був зареєстрований автомобіль марки Нуundai Sonata, 2009 року випуску, кузов НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 172 т.1).

За наслідками проведеної експертизи згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 20 березня 2019 року висновком експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №11/29 від 26 квітня 2019 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «Нуundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на 04 березня 2017 року могла складати 236778,10 грн (а.с. 242-248 т.1).

Також, в ході розгляду даної справи сторонами надавались опис та перелік рухомого побутового майна, яке є предметом спору та знаходиться у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 53-56 т.2). Вартість такого майна встановлена висновком експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 березня 2020 року №12/1-15 (а.с.118-131 т.2).

Окрім того, за наслідками проведення судової оціночно-будівельної експертизи висновком експерта Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 07 липня 2020 року №12/4-39 встановлено, що ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 21 червня 2017 року ймовірно може становити 435002,40 грн (а.с. 188-215 т.2).

Згідно відомостей, наданих Головним управлінням ДФС у Житомирській області від 20 червня 2018 року №5412/5/06-30-08-11 про отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 доходи за період з 01 січня 2001 року по 31 грудня 2017 року вбачається, що за період з 01 січня 2001 року по ІІІ квартал 2006 року, та з ІІІ кварталу 2013 року по І квартал 2014 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня. У решті часу вказаного періоду (з 01.01.2001 року по 31.12.2017 року) позивачка регулярно отримувала доходи у вигляді соціальних виплат та заробітної плати (а.с.146-148 т.1).

Із відомостей за період з І кварталу 2001 року по І квартал 2002 року, ІІ квартал 2004 року, з ІV кварталу 2004 року по перший квартал 2006 року, І та ІІ квартал 2009 року вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня. У решті часу вказаного періоду (з 01.01.2001 року по 31.12.2017 року) ОСОБА_2 регулярно отримував доходи у вигляді страхових виплат, заробітної плати та інших виплат (а.с.149-153 т.1).

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що спірне рухоме та нерухоме майно набуто подружжям під час шлюбу, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Суд також зазначив, що відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль, оскільки не довів, що транспортний засіб був придбаний за його особисті кошти, є його особистою власністю. Враховуючи такі обставини та відсутність доказів, що кошти від продажу авто поділені між сторонами, суд стягнув з відповідача на користь позивачки компенсацію вартості Ѕ частини спірного автомобіля в розмірі 118389,05 грн.

Задовольняючи частково зустрічний позов про стягнення Ѕ частини сплачених ОСОБА_2 кредитних коштів, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір було укладено з метою придбання квартири, де сторони проживали разом сім`єю, заборгованість за таким договором погашено у повному обсязі, однак частина коштів була сплачена після розірвання сторонами шлюбу. Оскільки ОСОБА_1 не було надано доказів, що вона приймала участь в погашенні заборгованості за кредитним договором після розірвання шлюбу, суд визнав сплачені кошти спільним борговим зобов`язанням та стягнув половину цих коштів з ОСОБА_1 в порядку регресу на користь ОСОБА_2 в сумі 170810,09 грн

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості Ѕ частини спірного автомобіля в розмірі 118389,05 грн та в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом в повному обсязі, зокрема стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргового зобов`язання за кредитним договором №014/555074/14835 від 21.02.2007 в сумі 325000 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що до обсягу спільного майна подружжя, яке було придбано в період шлюбу, відноситься автомобіль Нуundai Sonata, 2009 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 27 квітня 2016 року. Такі висновки суду узгоджуються з дослідженими судом доказами та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що транспортний засіб придбано ОСОБА_2 за його особисті кошти, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя. Як свідчать матеріали справи, спірний автомобіль придбано у квітні 2016 року, тобто в місяць коли сторони фактично припинили шлюбні відносини. Проте, належних і допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль придбаний за особисті кошти або кошти, отримані у позику (як пояснював ОСОБА_2 ), матеріали справи не містять, а відповідач не надав. Отримання позивачкою менших, ніж відповідач, доходів не спростовує презумпцію спільності майна подружжя на спірний транспортний засіб.

Тому, встановивши, що ОСОБА_2 відчужив спірний автомобіль, який є спільною власністю подружжя, без письмової згоди ОСОБА_1 та за відсутності доказів використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на це майно.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не спростовано факту неотримання половини вартості автомобіля, оскільки продаж такого відбувся під час шлюбу, не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Як пояснював відповідач, отримані від продажу автомобіля грошові кошти він використав на погашення кредитних зобов`язань та зобов`язань за договором позики. Проте, як свідчить довідка банка, кредит сплачувався рівними частинами щомісяця і дані про те, що у березні 2017 року борг погашений за рахунок коштів від продажу автомобіля відсутні. Окрім того, відповідачем не доведено, як наявність зобов`язань за договором позики, укладеним в інтересах сім`ї, так і повернення грошових коштів за таким зобов`язанням.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо вирішення зустрічного позову.

Так, відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Внаслідок придбання подружжям квартири у кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Згідно ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 23 січня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надано суду виписки про рух коштів по рахункам № НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , які відкрито до кредитного договору №014/5550/74/104835 від 21 лютого 2007 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2 , за період з 21 лютого 2007 року по 30 червня 2017 року, де відображені суми сплачених коштів. Зі змісту вказаних виписок вбачається, що у зазначений період ОСОБА_2 щомісячно здійснювалися платежі відповідно до кредитного договору для погашення кредиту, відсотків та пені (а.с.66-104 т.1).

В період після розірвання між сторонами шлюбу, а саме, з 21 липня 2017 року ОСОБА_2 за кредитним договором було сплачено 341620,17 грн.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 07 грудня 2020 року заборгованість погашена.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що кредитний договір №014/5550/74/104835 від 21 лютого 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено з метою придбання квартири АДРЕСА_1 , де сторони певний час проживали разом сім`єю, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. Заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі, проте частина кредитних коштів ОСОБА_2 була сплачена після розірвання шлюбу між сторонами. ОСОБА_1 не надано суду доказів, що вона приймала участь у погашенні заборгованості за кредитним договором після розірвання шлюбу.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сплачені ОСОБА_2 після розірвання шлюбу грошові кошти за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільним борговим зобов`язанням, а тому половина цих коштів підлягає стягненню в порядку регресу з ОСОБА_1 .

В той же час, ОСОБА_2 належними, допустими та достатніми доказами не спростував обставин, що в період шлюбу виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором здійснювалося не за рахунок спільних коштів подружжя, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині є такими, що не впливають на правильність ухваленого рішення.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування суд апеляційної інстанції не вбачає.

Окрім того, суд апеляційної інстанції залишає без задоволення клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 (а.с.192 т.3) про повернення апеляційної скарги з підстав, передбачених п.1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, оскільки апеляційне провадження відкрито і справа на час надходження відповідного клопотання вже була призначена до розгляду. Також, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі з підстав, визначених п. 2 ч.1 ст. 362 ЦПК України, оскільки, не зважаючи на відсутність на час подання 24.01.2022 апеляційної скарги у ордері адвоката двовимірного штрих-коду (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ, повноваження останнього були підтверджені договором про надання правової допомоги. Окрім того, під час розгляду справи ОСОБА_3 надав суду апеляційної інстанції ордер типової форми, а ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 27 травня 2022 року.