Провадження № 22-ц/812/766/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 жовтня 2022 року м. Миколаїв

справа № 484/4964/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Миколаївського обласного центру зайнятості

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 29 червня 2022 року під головуванням судді Закревського В.І., в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено 07 липня 2022 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_1 до Миколаївського обласного центру зайнятості про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Миколаївського обласного центру зайнятості (далі-Миколаївський ОЦЗ) про визнання протиправним та скасування наказу.

Позивач зазначав, що працює в державній службі зайнятості з 1997 року, з 09 лютого 2010 року на посаді директора Первомайського міськрайонного центру зайнятості в Миколаївській області (далі - Первомайський МРЦЗ). Наказом Державної служби зайнятості від 26 жовтня 2016 року прийнято рішення про реорганізацію базових центрів зайнятості Миколаївської області, в тому числі Первомайського МРЦЗ, шляхом приєднання до Миколаївського ОЦЗ. Наказом Миколаївського ОЦЗ від 09 листопада 2017 року створені відокремлені підрозділи, в тому числі й Первомайська міськрайонна філія Миколаївського ОЦЗ (далі - Первомайська МФ Миколаївського ОЦЗ). Структура та штатний розпис Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ введені в дію з 15 листопада 2017 року. Цього ж дня на посаду директора філії призначено ОСОБА_2 . Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі №484/770/18-ц зобов`язано Миколаївський ОЦЗ перевести позивача з посади директора Первомайського МРЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ на підставі його заяви від 20 січня 2018 року. Наказом Миколаївського ОЦЗ від 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 звільнено з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ з 18 лютого 2019 року.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року у справі №484/1082/19 визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївського ОЦЗ від 15 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на посаді директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ з 19 лютого 2019 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі №484/5195/19 визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївського ОЦЗ від 21 жовтня 2019 року №303-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ та поновлено його на цій посаді на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП.

Наказом Миколаївського ОЦЗ № 193-к від 15 вересня 2020 року скасовано наказ Миколаївського ОЦЗ від 21 жовтня 2019 року № 303-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського ОЦЗ на період, необхідний для виконання Миколаївським ОЦЗ щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України, підстава постанова Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року по справі № 484/5195/2019.

З судового рішення Первомайського міськрайонного суду від 20 вересня 2021 року та постанови Миколаївського апеляційного суду від 03 листопада 2021 року у справі №484/770/18 вбачається, що суди дійшли висновку, що оскільки предметом позову були немайнові вимоги позивача, тому судові рішення у цій справі повороту виконання не підлягають. Скасування наказу Миколаївського ОЦЗ від 18 лютого 2019 року №61-к судами не розглядалось, не було предметом жодного судового спору.

Відповідно до наказу Миколаївського ОЦЗ від 04 листопада 2021 року №289-к "Про скасування наказу Миколаївського ОЦЗ від 18 лютого 2019 року №61-к та визначення робочого місця ОСОБА_1 на посаді директора Первомайського МРЦЗ" трудові відносини між Миколаївським ОЦЗ та позивачем були повернуті у первісний стан, враховуючи постанови Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, 17 березня 2021 року та рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2020 року у справі №484/770/18. Цим же наказом позивача визнано таким, що обіймає посаду директора Первомайського МРЦЗ.

Посилаючись на те, що у цивільній справі №484/770/18 судами не приймалось жодного судового рішення, яке було б підставою для винесення оспорюваного наказу, крім того вказаний наказ прийнято з пропущенням термінів повороту виконання рішень суду, навіть дозволені статтею 444 ЦПК України, що свідчить про самоправство керівника Миколаївського ОЦЗ, а також про перевищення повноважень, оскільки призначення директора базового центру зайнятості відповідно до пункту 6 розділу V Положення №2663 підлягає погодженню з Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, якого станом на 04 листопада 2021 року не існує. Повноважень визнавати працівника таким, що перебуває чи не перебуває на певній посаді чинним КЗпП України не передбачено. Ним передбачено лише прийняття, переведення, звільнення з роботи. Більше того таке перебування на керівній посаді в юридичній особі, яка знаходиться в стані припинення, і в якій не працює жодного працівника, не закріплено жодного матеріально-технічного засобу, не відомо ні про кошторис, ні про штатний розпис, тощо, свідчить лише про свідоме створення директором Миколаївського ОЦЗ умов щодо чергового звільнення позивача, оспорюваний наказ не містить жодної інформації необхідної для належного оформлення трудових правовідносин: ні щодо наявності посади у штатному розписі, ні щодо оплати праці, наявного стажу, з якої дати, тощо, відповідачем формально видано нікчемний документ, що не може мати юридичних наслідків та перевищено повноваження у трудових правовідносинах, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївського ОЦЗ №289-к від 04 листопада 2021 року.

18 січня 2022 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, за якою позивачем заявлено вимогу про поновлення його на посаді директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського ОЦЗ з 05 листопада 2021 року, мотивуючи тим, що вказана вимога є похідною від первісної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 04 листопада 2021 року №289-к та сприятиме належному захисту порушеного права позивача на працю, просив рішення в цій частині допустити до негайного виконання.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи Миколаївський ОЦЗ подав відзив на позовну заяву та заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що приведення трудових відносин з ОСОБА_1 у первісний стан, коли він працював на посаді директора Первомайського МРЦЗ, відбулось з дотриманням норм чинного законодавства. Вказаний наказ не є призначенням ОСОБА_1 на посаду директора Первомайського МРЦЗ, а є поверненням його правового статусу у первісний стан, коли він працював на посаді директора Первомайського МРЦЗ.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 , що його призначення на посаду директора базового центру зайнятості підлягало погодженню Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України не відповідає дійсності та нормам діючого законодавства.

Твердження позивача, що Миколаївським ОЦЗ станом на 04 листопада 2021 року пропущено терміни повороту рішень суду, які дозволені статтею 444 ЦПК України, що свідчить про самоуправство керівника ОЦЗ, не відповідає дійсності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Постановлено визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївського обласного центру зайнятості №289-к від 04 листопада 2021 року "Про скасування наказу Миколаївського ОЦЗ від 18 лютого 2019 року №61-к та визначення робочого місця ОСОБА_1 на посаді директора Первомайського МРЦЗ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського обласного центру зайнятості з 05 листопада 2021 року.

Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі. Крім того, суд розподілив судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наказ Миколаївського ОЦЗ від 04 листопада 2021 року №289-к як результат створення відповідачем нових трудових відносин з позивачем за судовими рішеннями у цивільній справі №484/770/18 підлягає скасуванню як такий, що прийнятий в порушення статей 2, 5-1, 21, 22, 36, 40 КЗпП України, статті 444 ЦПК України, а також з перевищенням повноважень, тобто є протиправним, та не вирішує питань припинення з позивачем трудових відносин з виконанням обов`язку, передбаченого частиною 2 статті 49 КЗпП України, передбачених постановою Миколаївського апеляційного суду по цивільній справі №484/5195/19, а тому позивача слід поновити з 05 листопада 2021 року на посаді директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського ОЦЗ для виконання обов`язку передбаченого частиною 2 статті 49 КЗпП України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Миколаївський ОЦЗ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стверджує, що Миколаївським ОЦЗ не виконане рішення суду, що набрало законної сили по справі №484/5195/19, що не відповідає дійсності, а саме: суд в рішенні неодноразово в своїх висновках робить посилання на частину 2 статті 49 КЗпП України, яка передбачає обов`язок роботодавця видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, що є незрозумілим, яким чином дана норма відноситься до предмету спору. Крім того, в рішенні суду зазначається, що в судовому засіданні за матеріалами цивільних справ № 484/770/18, № 484/5195/19 встановлено обставини, які відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. При цьому, в рішенні всупереч зазначеному, суд робить посилання на те, що нібито відповідачем не було закінчено виконання постанови Миколаївського апеляційного суду по цивільній справі № 484/5195/19 у вказаний законом спосіб, тому даним рішенням по даній справі № 484/4964/21 необхідно виконати рішення по справі № 484/5195/19.

Між тим, Миколаївським ОЦЗ в повному обсязі виконана постанова Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року по справі № 484/5195/19 про поновлення на роботі ОСОБА_1 та додаткова постанова цього ж суду від 03 вересня 2020 року щодо розподілу судових витрат. ОСОБА_1 було поновлено на посаді директора Первомайської міськрайонної філії Миколаївського ОЦЗ на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною 2 статті 40 КЗпП України, а саме вирішення питання щодо можливості переведення ОСОБА_1 , за його згодою на іншу роботу, вважаючи ОСОБА_1 таким, що приступив до роботи 15 вересня 2020 року.

Також, підтвердженням виконання постанови Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року є ухвала Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 листопада 2020 року по справі №484/5195/19 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не взяв до уваги всі обставини по справі №484/5195/19 а також те, що ОСОБА_1 незважаючи на те, що був присутнім на судовому засіданні 02 вересня 2020 року, тобто був обізнаний про рішення суду апеляційної інстанції щодо його поновлення, тривалий час не з`являвся на роботі, а на листи Миколаївського ОЦЗ про доведення йому наказу про поновлення на роботі та пропозиції всіх наявних вакантних посад, ОЦЗ відповіді від ОСОБА_1 так і не отримав, телефонні дзвінки останній ігнорував.

Твердження суду, що оскаржуваний наказ №289-к від 04 листопада 2021 року є передчасним та прийнятий з порушенням не тільки чинного трудового законодавства, а і рішення суду, яке набрало законної сили та станом на 04 листопада 2021 року є не виконаним не відповідає дійсності та свідчить про те, що рішення ухвалене на підставі неповного і не всебічного з`ясування всіх обставин по справі. Видання Миколаївським ОЦЗ оскаржуваного наказу не є поворотом виконання судового рішення у розумінні статті 444 ЦПК України, тому застосовування передбаченого нею річного строку є безпідставним.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі своєї компетенції, так як відповідно до статті 21 КЗпП України укладання трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а і власника або уповноваженого ним органу. Суд при задоволенні позову та зобов`язанні Миколаївського ОЦЗ вчинити дії, втручається у внутрішню діяльність роботодавця, оскільки укладення трудового договору із позивачем потребує не тільки ініціативи, згоди та бажання самого працівника, але й згоди роботодавця із урахуванням його потреб та волі.

Миколаївський ОЦЗ вважає, що суд першої інстанції при розгляді та винесенні рішення повинен був врахувати висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року по справі №159/2298/16, від 19 лютого 2020 року по справі №484/770/18.

Узагальнені доводи інших учасників

На вказану апеляційну скаргу позивачем подано відзив, в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

2. Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 08 лютого 2010 року займав посаду директора Первомайського МРЦЗ. Первомайський МРЦЗ є установою, підпорядкованою та підзвітною Миколаївському ОЦЗ, має статус юридичної особи та діє на підставі Положення про Первомайський МРЦЗ.

Наказом Державної служби зайнятості від 26 жовтня 2016 року прийнято рішення про реорганізацію базових центрів зайнятості Миколаївської області, в тому числі Первомайського МРЦЗ, шляхом приєднання до Миколаївського ОЦЗ.

Наказом №388-к від 15 листопада 2017 року ОСОБА_2 переведено з посади заступника директора Первомайського МРЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ з 17 листопада 2017 року.

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 попереджений про скорочення посади директора Первомайського МРЦЗ, яку він займав, та запропоновані тимчасово вакантна посада в Первомайській МФ Миколаївського ОЦЗ та посади в інших структурних підрозділах регіонального органу.

Наказом №429-к від 21 грудня 2017 року працівники Первомайського МРЦЗ - 24 особи переведені на відповідні посади до Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ. Питання про переведення ОСОБА_1 не вирішувалось.

16 лютого 2018 року позивач подав заяву про переведення його на посаду директора Первомайської філії, на яку отримав відмову від 27 лютого 2018 року з посиланням на те, що бажана посада не є вакантною та йому не пропонувалася.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року по справі № 484/770/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано незаконною відмову Миколаївського ОЦЗ від 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 у переведенні з посади директора Первомайського МРЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ. У задоволенні позовних вимог про зобов`язання продовжити дію безстрокового трудового договору було відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу Миколаївського ОЦЗ на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Миколаївський ОЦЗ перевести ОСОБА_1 з посади директора Первомайського МРЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ на підставі його заяви.

В подальшому між сторонами існували правовідносини, які були обумовлені виконанням вказаної постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 484/770/18, яка у подальшому була скасована Верховним Судом.

Так, на виконання цієї постанови керівництвом Миколаївського ОЦЗ видано наказ від 15 лютого 2019 року №56-к, за яким ОСОБА_2 звільнено з посади директора Первомайської філії Миколаївського ОЦЗ з 18 лютого 2019 року.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 18 лютого 2019 року №61-к ОСОБА_1 переведено з посади директора Первомайського МЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ з 19 лютого 2019 року.

20 лютого 2019 року наказом Миколаївського ОЦЗ соціальну відпустку позивача перервано на підставі його заяви у зв`язку з виходом на роботу з повним робочим днем.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року у справі №484/1082/19 визнано незаконним і скасовано наказ Миколаївського обласного центру зайнятості від 15 лютого 2019 року №56-к про звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на посаді директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у справі №484/1082/19 рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року змінено. Поновлено ОСОБА_2 на посаді директора Первомайської філії Миколаївської ОЦЗ з 19 лютого 2019 року для виконання Миколаївським ОЦЗ обов`язку, передбаченого частиною другою статті 40 КЗпП України. Однак, постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі №484/1082/19 касаційні скарги ОСОБА_2 та Миколаївського ОЦЗ задоволено, постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 січня 2020 року скасовано, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року залишено в силі.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 21 жовтня 2019 року №303-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ з 21 жовтня 2019 року у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше обіймав цю посаду (пункт 6 статті 40 КЗпП України).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року у справі №484/5159/19 у задоволенні позову до Миколаївського ОЦЗ про поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року рішення Первомайського міськрайонного суду від 10 червня 2020 року скасоване з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Визнано незаконним та скасовано наказ Миколаївського ОЦЗ від 21 жовтня 2019 року №303-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ, поновлено його на цій посаді на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною другою статті 40 КЗпП України. Стягнуто з відповідача на його користь 106496,64 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №484/5159/19 касаційна скарга Миколаївського ОЦЗ залишена без задоволення, а постанова Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №484/770/18 (провадження №61-47165св18) скасовано рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 липня 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, вирішуючи питання по суті позовних вимог, суди не врахували, що переведення до новоствореної філії не є компетенцією суду та у повній мірі не перевірили, чи не потягне вирішення питання про призначення у порядку переведення працівника на нову посаду без узгодження сторін до втручання у внутрішню діяльність роботодавця, оскільки укладення трудового договору (контракту) із позивачем потребує не тільки ініціативи, згоди та бажання самого працівника, але й згоди роботодавця із урахуванням його потреб та волі.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2020 року у справі №484/770/18 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївського ОЦЗ про визнання укладеним з 15 листопада 2017 року трудового договору між ОСОБА_1 та Миколаївським ОЦЗ про роботу на посаді директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ, допущення до роботи на посаді директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року у справі №484/770/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №484/770/18 (провадження № 61-17125св20) рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 червня 2020 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року залишено без змін, а касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення.

При цьому, Верховним Судом встановлено, що на момент касаційного розгляду між сторонами існували правовідносини, які були обумовлені виконанням постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 484/770/18, яка у подальшому була скасована Верховним Судом.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 04 листопада 2021 року №289-к скасовано наказ Миколаївського ОЦЗ від 18 лютого 2019 року №61-к «Про переведення ОСОБА_1 », а також постановлено вважати ОСОБА_1 таким, що обіймає посаду директора Первомайського МРЦЗ.

Позиція апеляційного суду

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії

Відповідно до положень статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах (частина перша статті 239 КЗпП України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Виконання рішення суду про поновлення на роботі полягає у виданні роботодавцем відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі (частина друга статті 65 Закону України "Про виконавче провадження"), після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частин першої - шостої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він:

1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо скасовано рішення третейського суду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за вказаним рішенням.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.

Враховуючи те, що постанова Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 484/770/18 про задоволення позову ОСОБА_1 щодо переведення з посади директора Первомайського МРЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ скасована постановою Верховного Суду від 19 лютого 2020 року з направленням справи на новий розгляд, а при новому розгляді в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, колегія суддів вважає правомірним видання Миколаївським ОЦЗ наказу про скасування наказу №61-к про переведення ОСОБА_1 , який був виданий на виконання вказаної постанови апеляційного суду, скасованої судом касаційної інстанції.

Правомірність скасування роботодавцем наказу про поновлення працівника на роботі, виданого на виконання судового рішення про задоволення позову робітника про поновлення на роботі, яке було скасовано судом вищої інстанції, відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 607/13539/20 (провадження № 61-1284св21).

З цих підстав, доводи позивача про те, що у справі № 484/770/18 не приймалось рішення про скасування наказу №61-к, а тому у відповідача не було підстав для видання наказу №289-к від 04 листопада 2021 року в частині скасування наказу №61-к, є неприйнятними.

Також необґрунтованими є посилання позивача на те, що наказ №289-к суперечить постанові Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року у справі №484/5159/19, якою його поновлено на посаді директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною другою статті 40 КЗпП України.

Як зазначалось вище, усі правовідносини, які виникли між сторонам після ухвалення постанови Миколаївського апеляційного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 484/770/18 про задоволення позову ОСОБА_1 щодо переведення з посади директора Первомайського МРЦЗ на посаду директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ, були обумовлені саме виконанням вказаної постанови апеляційного суду.

Так, на виконання цієї постанови, 15 лютого 2019 року Миколаївський ОЦЗ видав наказ №56-к про звільнення ОСОБА_2 з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ

Однак у справі №484/1082/19 рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2019 року, залишеним без зміни постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, визнано незаконним і скасовано наказ Миколаївського обласного центру зайнятості від 15 лютого 2019 року №56-к про звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на посаді директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ.

Наказом Миколаївського ОЦЗ від 21 жовтня 2019 року №303-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ з 21 жовтня 2019 року у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше обіймав цю посаду (пункт 6 статті 40 КЗпП України).

Однак, у справі №484/5159/19 постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року, залишеною без зміни постановою Верховного Суду від 07 грудня 2020 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу Миколаївського ОЦЗ від 21 жовтня 2019 року №303-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Первомайської МФ Миколаївського ОЦЗ, поновлено його на цій посаді на період, необхідний роботодавцю для виконання щодо нього вимог, передбачених частиною другою статті 40 КЗпП України.

Отже, враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами на момент касаційного перегляду судових рішень у справі № 484/770/18 (17 березня 2021 року), а також предмет та підстави позову у справі №484/5159/19, не можна вважати, що наказ Миколаївського ОЦЗ №289-к в частині скасування наказу №61-к, виданий на виконання судових рішень у справі № 484/770/18, суперечить судовим рішення, ухваленим у справі №484/5159/19.

Доводи позивача про те, що відповідач застосував поворот виконання рішення суду, є неприйнятними, оскільки відповідно до статті 444 ЦПК України вирішення питання про поворот виконання рішення суду здійснює суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову. При цьому, наказ відповідача №289-к, яким скасовано наказ про переведення ОСОБА_1 , не є судовим рішенням про поворот виконання у розумінні статті 444 ЦПК України.

Також немає підстав для скасування наказу №289-к в частині вважати ОСОБА_1 таким, що обіймає посаду директора Первомайського МРЦЗ, оскільки оскаржуваним наказом трудові відносини між Миколаївським ОЦЗ та позивачем були повернуті у первісний стан, зокрема, позивача визнано таким, що обіймає посаду директора Первомайського МРЦЗ, яку він займав на момент переведення по посаду директора філії до ухвалення скасованої постанови апеляційного суду.

Такі дії відповідача, на думку колегії суддів, відповідають одній з основних конституційних засад судочинства - обов`язковості судових рішень.

Крім того, таке приведення роботодавцем трудових відносин з робітником у первісний стан на підставі судового рішення не можна вважати призначенням ОСОБА_1 на посаду директора Первомайського МРЦЗ в розумінні положень наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 16 грудня 2020 року № 2663, яким затверджено Положення про державну службу зайнятості, на яке ОСОБА_1 посилається в позовній заяві.

Тому, доводи позивача про те, що повернення його на вказану посаду потребувало погодження з Міністром розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, є необґрунтованими.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки суд першої інстанції дав неправильну оцінку правовідносинам, які склались між сторонами на момент видання відповідачем оскаржуваного наказу, в зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 7 статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України)

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, у справі заявлено дві позовні вимоги, за однією з яких позивача звільнено від сплати судових витрат, з позивача на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги в розмірі 1362 грн., за вимоги про скасування наказу, а судовий збір в розмірі 1488 грн 60 коп., за вимогу про поновлення на роботі, слід компенсувати відповідачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Миколаївського обласного центру зайнятості задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївського обласного центру зайнятості 1362 грн. судового збору.

Компенсувати Миколаївському обласному центру зайнятості 1488 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого відповідачем при подачі апеляційної скарги, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді: Н.О. Шаманська

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2022 року.