Справа № 308/4961/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судових засідань Івашко Я.С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

за участю:

представника позивача адвоката Горвата І.І.,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Радь І.І.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Горват Іван Іванович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя в ідеальних частках.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що перебував у цивільному шлюбі з відповідачкою. У них народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка на підставі договору дарування №6292 від 29.08.1996 року набула у власність нерухоме майно у вигляді квартири з надвірними будовами, що становить 13/100 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Під час проживання з відповідачкою у цивільному шлюбі вказану квартиру спільним коштом було переобладнано, добудовано, що істотно збільшило вартість квартири, а також її площу. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати майно, а саме, квартиру з надвірними будовами, що становить 13/100 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя та здійснити її поділ між ним та відповідачкою в ідеальних частках.

Відповідачка у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, заперечуючи факт проживання з позивачем однією сім`єю, оскільки такий жодним судовим рішенням не встановлений, що у свою чергу перешкоджає вирішенню майнового спору стосовно визнання майна об`єктом спільної сумісної власності. Крім того, позивачем не ставиться вимога щодо встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю і в межах поданого позову.

Щодо поданих позивачем письмових доказів на підтвердження участі позивача у істотному збільшенні вартості майна відповідачки, то такі на її думку, є неналежними та у своїй сукупності не дають достатніх підстав для визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності. Зокрема, в доданій позивачем до позовної заяви інформаційній довідці за №250691911 від 31.03.2021 року зазначається не вартість належної відповідачу квартири площею 97,64 м.кв., а багатоквартирного будинку площею 751 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 208 890 гривень 00 коп. Разом із тим, жодних відомостей щодо вартості спірної квартири до моменту проведення ремонтних робіт у 2012 році відповідна інформаційна довідка не містить.

Порівнюючи вартість квартири до та після ремонтних робіт позивач посилається на наявний у матеріалах справи звіт про оцінку майна № від 26.02.2021 року складений оцінювачем ОСОБА_4 , згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме: 13/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що складають 97.64 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , становить 2 900 000 гривень. Разом з тим, зі сторінки 1 вказаного звіту вбачається, що мета оцінки та вид вартості квартири, визначається виключно для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, а не для визначення ринкової вартості.

За наведених у відзиві обставин відповідачка просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач у підтвердження шлюбних відносин між сторонами посилається на Sobasny List (свідоцтво про шлюб), відповідно до якого позивач та відповідач зареєстрували шлюб у передбаченому законодавством Словацької Республіки порядку 07.09.2006 року та який, відповідно до статті 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу.

Ухвалою від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горвата Івана Івановича про забезпечення позову.

Ухвалою від 01.10.2021 поновлено строк на подання клопотання про витребування доказів. Задоволено клопотання представника відповідача, адвоката Радь І.І. про витребування доказів. Витребувано з відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (, місцезнаходження: 88000, Закарпатська область, вул.Небесної Сотні, 5) підтверджуючі документи щодо наявності чи відсутності в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відомостей стосовно реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвалою від 25 травня 2022 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в позовній заяві та просив його задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що спірне майно є особистою власністю відповідачки.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідачка, ОСОБА_2 на підставі договору дарування №6292 від 29.08.1996 року набула у власність нерухоме майно у вигляді квартири з надвірними будовами, що становить 13/100 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість вказаного у договорі майна оцінено сторонами договору у 119.165.000 (сто дев`ятнадцять мільйонів карбованців) (том І а.с.78-79).

Відповідно до свідоцтва про шлюб (Sobasny List) (том І а.с.162-163) позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_5 07.09.2006 уклали шлюб на території Словацької Республіки, який в силу ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» є дійсним в Україні. Підстав його недійсності, з урахуванням відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 31.08.2022 №424/24.15-16 (том ІІ а.с.33), судом не встановлено. Відомостей про припинення шлюбних відносин матеріали справи не містять.

Як підтверджується долученими до справи фотоматеріалами та не заперечується відповідачкою, у період 2010-2012 років квартира з надвірними будовами, що становить 13/100 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , була реконструйована внаслідок аварійного стану покрівлі.

За твердженням позивача проведення реконструкції вказаного майна, внаслідок якого істотно збільшилося його вартість, здійснено за рахунок спільних трудових та грошових затрат, у зв`язку з чим просить визнати його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та провести його поділ.

У підтвердження своїх доводів позивач подав звіт про оцінку майна № від 26.02.2021 відповідно до якого вартість 13/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що складають 97,64кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 становить 2900000грн.; висновок про вартість вказаного об`єкта оцінки від 04.06.2021, відповідно до якого вартість об`єкту оцінки складає 2900400,76грн.; фотокартки, на яких зображений позивач під час проведення реконструкції, видаткову накладну на суму 20640грн. від 21.09.2011 про придбання кондиціонерів, замовлення №23 від 09.07.2010 на покрівельні матеріали на суму 15588,05грн. ( том І а.с.33-37, 74-91).

Допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_6 , який був прорабом по виконанню окремих будівельних робіт та найманий ним для виконання робіт по електриці ОСОБА_7 також підтвердили трудову та фінансову участь позивача під час проведення ремонту на квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Також свідок ОСОБА_6 підтвердив, що частиною будівельних робіт по квартирі займалась відповідачка та її батько.

Свідок ОСОБА_8 підтвердив, що займався встановленням системи кондиціонування у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що про проведення відповідних робіт з ним домовлявся позивач, ОСОБА_1 , який у свою чергу оплатив йому за виконану роботу.

Позивачкою клопотанням від 21.01.2022 долучено товарні та фіскальні чеки, розрахункові квитанції, рахунки-фактури, накладні, замовлення покупця, якими підтверджуються здійснення нею витрат на проведення будівельних робіт (том І а.с.179-208).

Вирішуючи спір судом враховано наступне.

Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа, згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та статтях 24, 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України) в залежності від того, коли було придбано спірне майно.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Разом з тим частиною першою статті 62 СК України передбачено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування правил, передбачених статтею 62 СК України, збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик тощо.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна.

Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Істотність збільшення вартості майна одного із подружжя передбачає, що доля первинної власності стає незначною, співмірно малою за остаточною ціною.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інші чинники не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат у майно, тобто вирішальне значення мають шляхи та способи збільшення такої вартості, яка має бути доведена тим з подружжя, хто претендує на таке майно.

Тобто застосування вказаних норм не виключає можливості визнання права спільної сумісної власності на об`єкт права особистої приватної власності одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц.

Конструкція статті 62 ЦПК України дає підстави стверджувати, що обов`язок доведення існування підстав, передбачених частиною першою статті 62 СК України покладається на особу, яка стверджує про виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Отже, в даному випадку саме на позивача покладається обов`язок доведення підстав виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке належить на праві особистої приватної власності відповідачці.

Як встановлено судом, реконструкція майна 13/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що складають 97,64кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 (відповідачці), проведено у період перебування сторін у шлюбі. Однак, з поданих позивачем та досліджених матеріалів не можливо встановити різницю між інвентаризаційною вартість та ринковою ціною майна відповідно станом на час його набуття відповідачкою та після проведеної реконструкції, для встановлення факту його істотного збільшення. Крім того, подані докази не підтверджують, що саме видатки позивача та його трудова участь мали вирішальне значення у збільшення такої вартості.

Положеннями ст.ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами, згідно ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Положеннями ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Виходячи із вимог правових норм, які регулюють дані спірні правовідносини, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що належне на праві особистої власності відповідачці майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат позивача, що відповідно може бути підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. ст. 60, 62 СК України, а відтак у задоволенні позову в частині визнання квартири з надвірними будовами, що становить 13/100 у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя слід відмовити.

Враховуючи похідний характер вимоги про поділ майна подружжя в ідеальних частках, у її задоволенні позивачу також належить відмовити.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З урахуванням наведеного та ст.265 ЦПК України, суд констатує, що у даному рішенні мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім тих аргументів, які не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, тому з огляду на задоволення позову, такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-260 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкту нерухомого майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, -відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після поверненн я апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 14.11.2022

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник