Справа № 308/414/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., за участі представника позивача Дурдинець Р.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до першого відповідача ОСОБА_1 та другого відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 та другого відповідача ОСОБА_2 , за яким просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 47 796,17 доларів США, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 року складає 1 149 497,89 грн. станом на 26.11.2019 року за кредитним договором № MKH7GA від 08.08.2008 року, яка складається з наступного: 47 796,17 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 08.08.2008 року уклали кредитний договір MKH7GA.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором MKH7GA між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

Відповідачі не виконують умови вищезазначених договорів, що й зумовило звернення позивача до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості.

За ухвалою від 13.02.2020 року судом було відкрито провадження у справі та вирішено питання розгляду справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Призначене підготовче судове засідання.

20.03.2020 року до суду від другого відповідача ОСОБА_2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву за яким вона просить суд відмовити у задоволенні позову щодо неї, оскільки договір поруки вона не підписувала.

24.03.2020 року до суду надійшла заява від першого відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності, за якою вони просять відмовити у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

05.05.2020 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив другого відповідача за якою позивач наполягає на повному задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у цій відповіді.

За ухвалою від 21.10.2020 року судом було задоволено клопотання представника другого відповідача адвоката Свида О.Г. щодо витребування доказів; витребувано від позивача АТ КБ «Приват Банк» оригінал договору поруки, який був укладений між громадянкою ОСОБА_2 та АТ КБ «Приват Банк» на який посилається в позовній заяві, копії паспорта відповідача ОСОБА_2 , з її оригінальним написом на копії паспорта «Копія вірна» та її оригінальними підписом, датою та зазначенням прізвище та ініціалів її рукою та всі інших документів з особистим підписом ОСОБА_2 , які позивач оформлював при видачі кредиту ОСОБА_1 . Витребувано від Головного управління юстиції у Закарпатській області Південно - західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з відписом другого відповідача ОСОБА_2 за 2008 рік в кількості не менше ніж 25 аркушів.

За ухвалою від 19.03.2021 року судом було клопотання другого відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи задоволено частково. Призначено у цій справі № 308/414/20 криміналістичну почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене наступне запитання:

1.Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 на оригіналі Договору поруки від 08.08.2008 року № MKH7GA, укладеному між Приват Банком та ОСОБА_2 , в останній графі пункту 19.2 ОСОБА_2 чи іншою особою?

Провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

За ухвалою від 05.05.2021 року судом було поновлено провадження у цій справі № 308/414/20, оскільки 24.04.2021 року до суду надійшло клопотання експерта від 21.04.2021 року Київського науково дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, за яким він просив суд надати вільні зразки підпису ОСОБА_2 , що наявні в угодах, квитанціях, заявах, різних відомостях, договорах, розписках, автобіографії, банківських відомостях, документах з місця роботи, листах тощо (у тому числі наближених за часом виконання до досліджуваного документа, тобто за 2006-2010 рр. До отримання необхідних матеріалів проведення експертизи призупинено.

За ухвалою від 05.05.2021 року судом було поновлено провадження у справі № 308/414/20 та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

За ухвалою від 08.06.2021 року судом було клопотання представника другого відповідача ОСОБА_2 - адвоката Свида Олександра Григоровича щодо витребування доказів задоволено; витребувано від Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 43316386, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018, оригінали документів особової справи ОСОБА_2 , що містять зразки підпису, зразки почерку ОСОБА_2 , за період з 2006 по 2010 роки.

На виконання вищезазначеної ухвали, суду надані наступні оригінали документів, які є вільними зразками підпису ОСОБА_2 : заяви про переведення на посаду головного спеціаліста відділу нотаріату та контролю за наданням правничих послуг від 20.02.2006 року; декларація про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця щодо себе та членів сім`ї за 2005 рік від 27.03.2006 року; заява про переведення на посаду головного спеціаліста відділу державної реєстрації нормативно-правових актів, правової роботи та систематизації законодавства від 07.04.2006 року; заява про звільнення з посади головного спеціаліста відділу державної реєстрації нормативно-правових актів, правової роботи, правової освіти та систематизації законодавства у зв`язку з переведенням від 28.02.2007 року; заява про призначення на посаду головного спеціаліста сектору представництва інтересів держави та органів юстиції в судах від 01.03.2007 року; заява про призначення за переведенням на посаду завідувача сектору представництва інтересів держави та органів юстиції в судах від 01.03.2007 року; індивідуальний план стажування від 21.03.2007 року; Звіт про стажування на посаді завідувача сектором представництва інтересів держави та органів юстиції в судах від 21.03.2007 року; заява про призначення за переведенням на посаду завідувача сектору представництва інтересів держави та органів юстиції в судах, як таку, що пройшла стажування на цю посаду від 22.03.2007 року; пояснення завідувача сектору представництва інтересів держави та органів юстиції в судах від 31.07.2008 року; посадова інструкція завідувача сектором представництва інтересів держави та органів юстиції в судах Головного управління юстиції у Закарпатській області від 06.08.2008 року; щорічна оцінка за 2008 рік від 09.02.2009 року; декларація про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця щодо себе та членів сім`ї за 2008 рік від 26.03.2009 року; щорічна оцінка за 2009 рік від 10.02.2010 року; декларація про доходи, зобов`язання фінансового характеру та майновий стан державного службовця та особи, яка претендує на зайняття посади державного службовця щодо себе та членів сім`ї за 2009 рік від 08.04.2010 року; службова характеристика від 11.10.2010 року; атестаційний лист від 23.11.2010 року; заява про видачу копії атестаційного листа від 23.11.2010 року; пояснення від 07.12.2010 року.

За ухвалою від 07.10.2021 року судом було задоволено частково клопотання другого відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. Призначено у цій справі № 308/414/20 - криміналістичну почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання:

1.Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 на оригіналі Договору поруки від 08.08.2008 року № MKH7GA, укладеному між Приват Банком та ОСОБА_2 , в останній графі пункту 19.2 ОСОБА_2 чи іншою особою?

Проведення експертизи доручено Київському науково дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ст. ст. 384, 385 КК України).

Провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

За ухвалою від 06.12.2021 року судом було поновлено провадження у цій справі № 308/414/20, оскільки 01.12.2021 року на адресу суду надійшов висновок експертів № 32855/32856/21-32 від 24.11.2021 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 308/414/20.

15.03.2022 року до суду надійшло клопотання від представника другого відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про стягнення на користь відповідача ОСОБА_2 понесених нею судових витрат, а саме: витрат на почеркознавчу експертизу № 13429/13430/21-32 в розмірі 7 036,01 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

27.05.2022 року до суду надійшла ще одна заява від представника першого відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності з підстав зазначених у цій заяві і відмову у задоволенні позову.

За ухвалою від 27.05.2022 року судом було закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 27.05.2022 року представник позивача позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Представник першого відповідача позов не визнав та просив суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність і відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача через сплив строку позовної давності.

Представник другого відповідача позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю, оскільки договір поруки ОСОБА_2 не підписувала,, що підтверджується висновком судової експертизи, проведеної в межах цієї справи.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні подані сторонами докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2008 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKH7GA, за умовами п. 2.1.1 якого банк зобов`язався надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 8.1 даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного договору.

Згідно п. 8.1 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти на строк з 08.08.2008 року по 08.08.2028 рік включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 58 331,97 дол. США на наступні цілі: 46 920,57 дол. США на споживчі цілі, з них: 45 000,00 дол. США на споживчі цілі шліхом видачі готівки через касу, а також у розмірі 1 350,00 дол. США на сплату винагороди за наданні фінансового інструменту у момент надання кредиту; 335,63 дол. США для сплати страхового платежу страхування особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 11 411,40 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту з моменту надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0% від суми винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 72 даного договору.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 773,05 дол. США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту та відсоткам, винагороді, комісії.

Суду також наданий додаток 1 до кредитного договору Загальна вартість кредиту, підписаний сторонами та додаток 2 Графік погашення кредиту, також підписаний сторонами.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, видав першому відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 58 331,97 дол. США, зазначений факт не оспорювався першим відповідачем та його представником.

Проте перший відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого 04.12.2019 року банком було направлено повідомлення про повне дострокове виконання зобов`язань в порядку ст. 526, 527, 530 ЦК України у загальній сумі 402 552,02 дол. США, що підтверджується фіскальним чеком від 12.12.2019 року № 00030 та реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній раз перший відповідач сплатив за кредитом 14.07.2009 року, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором станом на 26.11.2019 року у розмірі 47 796,17 доларів США за тілом кредиту, яку і просить стягнути позивач на свою користь.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини справи, які свідчать про те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту з першого відповідача на користь банку відповідно до положень кредитного договору та ст. 526 ЦК України.

Разом з тим, суд вважає, що частково заслуговують на увагу доводи першого відповідача та її представника щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Як зазначено у ст. 256, 257 ЦКУ позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У пункті 5.5 кредитного договору сторони домовилися, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Статтею 264 ЦКУ визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦКУ сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс 18) оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як це встановив суд апеляційної інстанції.

Позивач звернувся до суду із цим позовом 15 січня 2020 року, відтак щодо всіх щомісячних платежів по тілу кредиту, які він повинен був сплатити до 15 січня 2015 року сплинув встановлений сторонами п`ятирічний строк позовної давності, тому в задоволенні позову щодо першого відповідача в цій частині слід відмовити у зв`яжу із спливом строку позовної давності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню із першого відповідача заборгованість за кредитним договором за тілом кредиту за період із 15 січня 2015 року до закінчення строку дії договору 08.08.2028 року у загальній сумі 44 554,71 долар США, оскільки позивачем було направлено першому відповідачу вимогу про повне дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Слід також зазначити, що суд не приймає до уваги посилання представника першого відповідача на сплив позовної давності через звернення 18.03.2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» до суду із позовом про звернення стягнення на будинок та земельну ділянку в рахунок повного дострокового погашення заборгованості за цим кредитним договором, оскільки за ухвалою від 06.09.2010 року цей позов був залишений без розгляду, а відповідно до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, тобто право позивача на повне дострокове стягнення заборгованості не було реалізоване, тому позовну давність слід обраховувати на загальних підставах.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв`язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 04 січня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

З урахуванням вищезазначених правових позицій Верховного суду України суд дійшов висновку, що оскільки позивач не ставить питання щодо стягнення суми боргу у валюті, а зазначив гривневий еквівалент заборгованості, відсутні підстави для з`ясування наявності у нього ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № MKH7GA від 08.08.2008 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 08.08.2008 року, оригінал якого був наданий до матеріалів цієї справи.

За ухвалою від 07.10.2021 року судом було задоволено частково клопотання другого відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи. Призначено у цій справі № 308/414/20 - криміналістичну почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання:

2.Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 на оригіналі Договору поруки від 08.08.2008 року № MKH7GA, укладеному між Приват Банком та ОСОБА_2 , в останній графі пункту 19.2 ОСОБА_2 чи іншою особою?

Проведення експертизи доручено Київському науково дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6.

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ст. ст. 384, 385 КК України).

Провадження у справі зупинено до проведення експертизи.

На виконання зазначеної ухвали суду Київський науково дослідний інститут судових експертиз надав суду висновок експертів від 24.11.2021 року № 32855/32856/21-32 за висновком якого підпис від імені ОСОБА_2 у графі «19.2 ПОРУЧИТЕЛЬ» у оригіналі Договору поруки від 08.08.2008 № MKH7GA, виконаний за допомогою писального приладу без попереднього застосування технічних засобів та без технічної підготовки. Підпис від імені ОСОБА_2 у графі «19.2 ПОРУЧИТЕЛЬ» у оригіналі Договору поруки від 08.08.2008 № MKH7GA, укладеному між Приват Банком та ОСОБА_2 , виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦКУ країни, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ст. 546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У даному випадку належними та допустимими доказами доведено, що другий відповідач ОСОБА_2 не підписувала договір поруки від 08.08.2008 року, тобто такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини, що є підставою для відмови у позові щодо другого відповідача.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути із першого відповідача - ОСОБА_1 , на користь позивача витрати із сплати судового збору у розмірі 16 073,11 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Решту витрат із сплати судового збору у розмірі 1 169,36 грн. слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позову в цій частині.

Слід також стягнути з позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ідентифікаційний код 14360570, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , 7 036,01 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи, що підтверджується квитанцією від 14.07.2021 року № 322Т0037N7, рахунком від 21.04.2021 року № 1451, та висновком експертів від 24.11.2021 року № 32855/32856/21-32, а також 10 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджуються угодою від 18.08.2020 року про надання правової допомоги; розрахунком суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу від 18.08.2020 року; актом здачі приймання послуг від 31.01.2021 року; квитанцією від 31.01.2021 року № 502956 на суму 10 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 133, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до першого відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ідентифікаційний код 14360570, заборгованість за кредитним договором від 08.08.2008 року № MKH7GA за період з 15 січня 2015 року до закінчення строку дії договору 08.08.2028 року у загальній сумі 44 554,71 доларів США, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 року складає 1 071 540,78 грн. (Один мільйон сімдесят одна тисяча п`ятсот сорок гривень 78 копійок), яка складається із заборгованості 44 554,71 доларів США заборгованості за кредитом (тілом кредиту).

В задоволенні решти позовних вимог до першого відповідача відмовити.

Відмовити повністю в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до другого відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ідентифікаційний код 14360570, витрати із сплати судового збору у розмірі 16 073,11 грн. (Шістнадцять тисяч сімдесят три гривні 11 копійок).

Решту витрат із сплати судового збору у розмірі 1 169,36 грн. (Одна тисяча сто шістдесят дев`ять гривень 36 копійок) покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позову в цій частині.

Стягнути з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ідентифікаційний код 14360570, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , 7 036,01 грн. судових витрат, пов`язаних із залученням експертів та проведенням експертизи та 10 000,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений у строк до 22.11.2022 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова