Справа № 211/264/22
Провадження № 2/211/1939/22
іменем України
07 листопада 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Середньої Н.Г.,
за участю секретаря судового засідання Бехало В.В.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,
позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснював, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опаленні за період з 01.10.2013 по 30.10.2021 в сумі 40 546,99 грн. Вказану суму заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення, а також інфляційні втрати в сумі 12 866,51 грн. та 3% річних в сумі 3 907,32 грн. позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.
Ухвалою суду від 01 квітня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 02 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи за підсудністю до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.
Відповідач звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнає з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових поясненнях.
В обгрунтування відзиву на позов зазначено, що йому дійсно на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 . Про заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01.10.2013 по 31.10.2021 він вперше дізнався із поданого до нього позову до суду, ніяких фактичних послуг, виконаних позивачем, він не отримував. Згідно виставлених рахунків постачальником послуг була КПТМ "Криворіжтепломережа". Жодного договору між сторонами не укладалося, позивач жодного разу не звертався до нього з пропозицією укласти типовий договір, жодних доказів направлення договору позивачем та отримання ним, відповідачем, договору, у справі не має, він не ухилявся від підписання договору, однак не обізнаний юридично, як укласти договір самостійно. Надані позивачем розрахунки не можна розглядати як докази виникнення та існування боргу. Крім того, позивач має обгрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність вимог, а також застосування тарифів на відповідні послуги. Позивачем не підтверджено право надавати відповідачу житлово-комунальні послуги по АДРЕСА_1 ; умови договору про надання житлово-комунальних послуг та фактичне надання позивачем йому вказаних послуг із зазначенням їх переліку, тарифів, загальної вартості послуг, тощо. Стосовно обчислення 3% річних, що нараховуються на всю суму боргу, то у нього відсутній борг, який ніякими доказами не підтверджено. Стосовно обчислення інфляційних втрат, то у розрахунку заборгованості позивача обчислення взагалі зроблено всупереч законодавству України, оскільки позивач не надав жодного нормативного акту Міністерства статистики України, яким встановлено індекс інфляції. Просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду 12.01.2022, а заборгованість просить стягнути за період з 01.10.2013 по 31.10.2021, при цьому позовна давність встановлена тривалістю 3 роки. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.07.2013 № 01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП, державному підприємству "Криворізька теплоцентраль" доручено прийняти функції забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста (опалення та гаряче водопостачання), прийняти на балансовий облік об`єкти теплопостачання у зазначених районах міста у порядку, визначеному чинним законодавством України від КПТМ "Кривлоріжтепломережа". Відповідно до правової позиції Верховного Суду, неодноразово викладеної у своїх постановах, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, зобов`язання відповідача в умовах неукладеного договору про надання послуг з централізованого опалення виникає на підставі дії законів, що регулюють вказані правовідночини, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє останнього від цивільно-правової відповідальності. Вважає, що заявлені вимоги повинні бути задоволені в повному обсязі, а доводи відповідача відхилені.
У письмових поясненнях відповідачем зазначено доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Крім того, відповідач вважає, що заборгованість може бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду з позовною заявою 12.01.2022, тобто із січня 2019 року по жовтень 2021 року, що становить згідно його розрахунку 18 252,32 грн. Аналогічне стосується і стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які згідно його розрахунку за період з січня 2019 року по жовтень 2021 року становить 1 923,40 грн. (інфляційні втрати) та 790,88 грн. (3% річних). Судовий збір просить стягнути пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України та надані учасниками процесу заяви, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів.
Згідно статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, відповідач ОСОБА_1 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-А), та споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню та гарячому водопостачанню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII).
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини шостої статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.
Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (пункт 20 Правил).
Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства; з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12 жовтня 2011 року № 343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.07.2013 № 01/25-0940, відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до належного на праві власності житла відповідача, однак останній зобов`язання по оплаті за надані послуги здійснюється неналежним чином.
Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення в квартирі АДРЕСА_2 за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 становить 40 546,99 грн.(а.с. 5).
Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).
Частинами другою, третьою статті 264 ЦК визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
Як вбачається з наданого суду розрахунку, за період 01.10.2013 по 31.10.2021 відповідачем не здійснено жодної проплати, щоб свідчило про переривання строку позовної давності.
До суду позивач звернувся 12 січня 2022 року.
Таким чином, суд вважає слушними доводи відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності та вважає необхідним відмовити в задоволенні вимог про стягнення боргу за послугу з централізованого опалення, що виникла по АДРЕСА_1 за період з 01.10.2013 по 11.01.2019 (згідно наданого відповідачем розрахунку, ним визнано борг з 01.01.2019 по 11.01.2019 включно).
Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18).
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.
За таких обставин, враховуючи вимоги статті 257 ЦК України, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат має здійснюватись за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом у справі (12.01.2022), тобто з 12.01.2019.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зазначила, що за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. При цьому оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 16 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу
За таких обставин суд, ознайомившись із наданим до суду відповідачем контррозрахунком боргу, інфляційних втрат та 3% річних, вважає, що він відповідає вищезазначеному та приймає його до уваги при вирішенні спору.
Стосовно доводів відповідача щодо відсутності укладеного між ним та позивачем договору та не проживання його у житловому помешканні, то суд погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).
Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково: стягнення з відповідача боргу за послугу з централізованого опалення за період з 01.01.2019 по 31.10.2021 в сумі 18 252,32 грн., інфляційних втрат в сумі 1 923,40 грн. та 3% річних в сумі 790,88 грн..
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 270,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням вищезазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 830,31 грн. (20 966,60 грн. (сума боргу, стягнута судом) * 2 270,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 57 320,82 грн. (сума боргу, заявлена до стягнення).
Керуючись ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, ст.ст. 509, 525 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд
задовольнити позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» - частково.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного судупротягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2022 року

Суддя Н.Г.Середня