Справа № 761/4817/20
Провадження № 2/761/2235/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі

представника відповідача - Офісу Генерального

прокурора: Кутєпової О.Є.,

представника відповідача - Комунального

підприємства з утримання та експлуатації

житлового фонду спеціального

призначення «Спецжитлофонд»: Єзута К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» про визнання укладеною додаткової угоди, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

13.02.2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:

-визнати укладеною додаткову угоду №2 до договору оренди житлового приміщення (квартири АДРЕСА_1 ) від 27.02.2019 року №5853 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Офісом Генерального прокурора (правонаступником Генеральної прокуратури України) та ОСОБА_1 - в редакції позивача;

-стягнути з Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на користь позивача витрати на ремонт квартири АДРЕСА_1 в сумі 28 040,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач працював в органах прокуратури з липня 2004 року по 08.11.2019 року.

09.09.2015 року був укладений Договір оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 для проживання ОСОБА_1 між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (далі - Орендодавець) та Генеральною прокуратурою України (далі - Орендар).

За актом приймання передачі від 01.10.2015 року квартира була передана в користування ОСОБА_1 .

Після цього неодноразово укладались додаткові угоди до договору та продовжувся строк користування квартирою.

Як зазначає позивач, він належним чином виконував зобов`язання орендаря та сплачував всі належні платежі.

Після незаконного звільнення з місця роботи позивач продовжує виконувати власні зобов`язання за договором оренди.

Крім того позивач зазначив, що з Офісу Генерального прокурора було направлено лист про розірвання договору оренди в зв`язку з припиненням трудових відносин з позивачем.

25.01.2020 року позивач, як сторона договору оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , від 27.02.2019 року №5853, бажаючи продовження даних договірних відносин та користуючись своїм переважним правом на укладення договору на новий строк (пролонгації), направив на адресу Офісу Генерального прокурора та Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» листи-пропозиції щодо продовження строку договірних відносин на новий строк за договором оренди житлового приміщення з проектом додаткової угоди.

Також позивач зазначає, що в квартирі за його кошти було проведено значні ремонтно-будівельні роботи, спрямовані на приведення у придатний стан для проживання його родини на що позивач витратив загальну суму 28 040,00 грн. Вказані кошти не були враховані в рахунок орендної плати.

Так як дії відповідачів порушують право позивача на житло, для захисту порушеного права він звернувся до суду з цим позовом.

04.06.2020 року до суду надійшов відзив Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що договір оренди припинено 29.02.2020 року, тому позивач не має права користуватись квартирою. Враховуючи що Орендодавець жодного разу не надав Орендарю чи Суборендарю згоди на будь-які ремонти і поліпшення об`єкта оренди, вимога позивача про стягнення на його користь 28 040,00 грн. є необґрунтованою.

11.06.2020 року до суду надійшов відзив Офісу Генерального прокурора на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що у зв`язку з не перебуванням позивача в трудових відносинах з Офісом Генерального прокурора, дія договору не може бути продовжена.

Відповіді на відзив до суду не надходили.

В судове засідання позивач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, до суду на момент розгляду справи не надійшло будь яких заяв чи клопотань від позивача.

Представники відповідачів в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

А тому враховуючи положення статті 223 ЦПК України, оскільки справа доволі тривалий проміжок часу перебуває в провадженні суду, суд продовжив слухання справи у відсутність позивача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 займав посаду прокурора третього відділу процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та наказом №1293ц від 29.10.2019 року був звільнений із зазначеної посади з 30.10.2019 року на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

27.11.2019 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України щодо скасування наказу від 29.10.2019 року №1293ц про звільнення позивача з посади.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково - визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України №1293ц від 29.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора третього відділу організації процесуального керівництва Другого управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України; поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора (Генеральній прокуратурі Україні) на посаду, яка є рівнозначною тій, яку ОСОБА_1 обіймав до звільнення з 31.10.2019; стягнуто з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.10.2019 по 02.03.2021 в сумі 569 660,80 грн. (п`ятсот шістдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят гривень 80 копійок).

Рішення набрало законної сили.

Представник Офісу Генерального прокурора в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 на даний час не поновлений на посаді.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2015 року між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (далі - Орендодавець), Генеральною прокуратурою України (далі - Орендар) та ОСОБА_1 (далі - Суборендар) був укладений договір №5530 оренди житлового приміщення.

За умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування в період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 року на умовах оренди жиле приміщення - квартири АДРЕСА_1 для подальшого використання для потреб Суборендаря.

За актом прийому-передачі житлового приміщення від 01.10.2015 року, квартира була передана Суборендатору.

Договір неодноразово був продовжений.

В подальшому, 27.02.2019 року між сторонами був укладений аналогічний договір за №5853.

Додатковою угодою №1 від 20.08.2019 року було продовжено договір оренди на термін з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року.

Листом від 16.01.2020 року Офіс Генерального прокурора звернувся до Департаменту будівництва та житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації в якому просили розірвати договір №5853 від 27.02.2019 року оренди житлового приміщення у зв`язку з відсутністю трудових відносин колишнього працівника Генеральної прокуратури України Орлова А.А. з Офісом Генерального прокурора.

Листом від 24.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора Рябошапка Р.Г. та просив звернутись до Орендодавця - Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» та внести зміни до договору №5853 від 27.02.2019 року в частині зміни сторони договору - Орендаря. Також звернувся з проханням не розривати з ним договірні відносини до розгляду його адміністративного позову Окружним адміністративним судом м.Києва по суті.

Разом із зверненням було направлено проект Додаткової угоди №2.

Аналогічний лист було направлено до Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд».

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» листом від 24.02.2020 року повідомило позивача, що враховуючи письмову відмову Орендаря від продовження строків Договору оренди, строк дії Договору оренди житлового приміщення закінчується 29.02.2020 року та було повідомлено про необхідність звільнення приміщення.

Офіс Генерального прокурора листом від 30.01.2020 року направив на адресу ОСОБА_1 проект Додаткової угоди №2 від 31.01.2020 року про дострокове розірвання договору оренди від 27.02.2019 року №5853 з 01.02.2020 року.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_1 підписав зазначену Додаткову угоду.

Як пояснила представник Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», ОСОБА_1 на даний час проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Стаття 759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (стаття 774 ЦК України).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що Орендар повідомив Орендодавця про бажання розірвати договір оренди, право позивача користуватись приміщенням квартири є похідним від права Орендаря, тому суд вважає, що визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача в даному випадку не є ефективним способом захисту, оскільки Орендар звернувся із заявою про розірвання договору оренди та на даний час договір оренди припинив свою дію.

При зверненні до суду з позовом, позивач просив стягнути з Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» 28 040,00 грн., які він витратив на ремонт квартири.

Як вбачається, умовами договору не врегульоване зазначене питання.

Стаття 776 ЦК України визначає, що поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, у відповідності до положень статті 778 ЦК України, наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення.

Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

З наданих до матеріалів справи документів суд позбавлений можливості встановити що саме в квартирі АДРЕСА_1 були замінені металопластикові вікна, використані придбані матеріали.

Крім того, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що він здійснював поліпшення за згоди наймодавця.

А тому, враховуючи положення діючого законодавства та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.759, 764, 774, 776, 778 ЦК України, ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» про визнання укладеною додаткової угоди, стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула