ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30191/20

Провадження № 22-ц/4820/1549/22

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю представників позивачки Якимчука А.В., Гопки В.В., представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/30191/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2022 року (суддя Козак О.В., повний текст судового рішення 25 липня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» в особі Хмельницького відділення Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними договорів.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 вказувала, що 28.05.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та нею був укладений договір №0 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого вона могла отримати кошти за умови надання документів про підтвердження своєї платоспроможності і донесення та підписання необхідних для цього документів. Зазначала, що за отриманням кредитних коштів не зверталася, повного пакету документів, необхідних для видачі кредиту не подавала, заяву на отримання кредитних коштів, заяви про відкриття будь-яких рахунків, про перерахування кредитних коштів на будь-які рахунки Банку не подавала.

Позивачка вказувала, що договір про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 ніколи не укладала, не підписувала та ніколи ним не користувалася.

З 2012 року позивачка важко хворіла (внаслідок чого отримала інвалідність) і протягом 2012-2015 років проходила курси лікування, реабілітації.

З врахування уточнених позовних вимог, позивачка просила суд визнати недійсним договір № 0 про надання споживчого кредиту від 28.05.2008, що укладений між нею і АКІБ «УкрСиббанк» і визнати недійсним договір про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббан» МФО 351005 про надання споживчого кредиту від 28.05.2008, що укладений між ОСОБА_2 і АКІБ «УкрСиббанк».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, що судом першої інстанції встановлено не укладення нею відповідно до Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів № 492 від 12.11.2003 договору банківського рахунку.

ОСОБА_2 вказує, що ухвалою суду від 05.02.2021 чотири рази витребовувалися оригінали документів, проте Банком таких оригіналів надано не було. На думку апелянтки, надана відповідачем виписка по рахунку № НОМЕР_1 є неналежним та недопустимим доказом у зв`язку з тим, що не містить всіх обов`язкових реквізитів, складена в порушення вимог нормативно-правових документів, не містить підписів відповідальних працівників Банку, не містить інформації про зарахування на цей рахунок кредитних коштів та коштів на погашення отриманого позивачкою кредиту, також відсутні будь-які відомості щодо дати відкриття рахунку, за чиїм зверненням, на підставі якого документа і на який рахунок зараховані кошти.

Також апелянтка звертала увагу, що правомірність меморіального ордеру № від 28.05.2008, виписки по кредитному договору, «движение по счету 2401» ставиться нею під сумнів, оскільки зазначена в них інформація не відповідає дійсності, відсутній підпис відповідального працівника і відсутні оригінали. А тому судом першої інстанції не враховано ненадання Банком належних доказів, які б підтверджували надання позивачці кредиту та відкриття їй поточного рахунку.

Посилання суду першої інстанції на акт про вилучення для знищення, як на факт знищення документів є помилковим, адже в акті відсутні реквізити і посилання та те, що саме на підставі нього вилучено кредитну справу ОСОБА_2 . Також невідомо, на підставі яких документів судом встановлено, що рахунок № НОМЕР_1 належить саме ОСОБА_2

ОСОБА_2 вказує, що судом першої інстанції не враховано правові позиції, що викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 759/332/15-ц від 04.12.2019, у справі № 910/9619/19 від 16.12.2020 та у справі № 202/2965/21 від 19.01.2022.

Тому позивачка просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відзив від АТ «УкрСиббанку» на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні представники апелянтки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а оскаржуване рішення суду скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

ОСОБА_2 до суду не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2013 року в справі № 686/3086/13-ц, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 186681,79 дол. США, що еквівалентно 1491587,51 грн та пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 31832,95 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ТОВ «Ельбрус» на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 186681,79 дол. США, що еквівалентно 1491587,51 грн та пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 31832,95 грн, з урахуванням сум, сплачених ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Вирішено питання судових витрат (а.с. 67-68).

Зазначеним рішенням встановлено, що 28 травня 2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено Договір №0 про надання споживчого кредиту, за умовами якого банк надав позичальниці кредит у розмірі 165000 доларів США під 15% (а.с. 5-6).

ОСОБА_2 (Позичальник) зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1, але в будь-якому випадку не пізніше 27 травня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього Договору та/або згідно умов відповідної угоди Сторін (п.п. 1.2.2. цього ж Договору).

Пунктом 1.5 Договору сторони визначили, що Банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 у Банку, код Банку (МФО) 351005.

Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2013 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишено без змін (а.с. 82-85).

І Верховним Судом встановлено, що відповідно до пункту 1.5 договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 у банку. Саме на цей належний ОСОБА_2 рахунок 28 травня 2008 року відповідно до меморіального ордеру № та виписки за кредитним договором кредитні кошти у розмірі 165000 дол. США ОСОБА_2 отримала та їх використовувала.

Отже, зазначені докази достовірно підтверджують отримання 28 травня 2008 року ОСОБА_2 кредитних коштів та розпорядження ними на власний розсуд. Про отримання коштів від банку також свідчить подальша поведінка ОСОБА_2 , яка частково сплачувала заборгованість за кредитним договором, про що свідчить наданий банком розрахунок (а.с. 39-46 том 1) та укладала в період з 03 лютого по 29 березня 2009 року додаткові угоди щодо зміни термінів кредитування, розміру ануїтетного платежу (а.с. 84 зворот).

Також, суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/123-21/8632-ПЧ від 02.12.2021 року (а.с.151-159) підпис в графі «підпис» після слів «Позичальник: ОСОБА_2 » Розділу 8. «Адреси, реквізити та підписи Сторін» пункту 8.3 «Підписи сторін» Договору між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_2 про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року та в графі «підпис» після слів «мною отримано 28 травня 2008 р.» Розділу 8. «Адреси, реквізити та підписи Сторін» Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року виконаний ОСОБА_2 .

Підпис в графі «підпис» після слів «Ідентифікаційний номер за ДРФО: НОМЕР_2 » останнього аркушу Графіка погашення кредиту (Додаток № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року) виконаний ОСОБА_2 .

Підпис в графі «підпис» після слів «Позичальник: ОСОБА_2 » Розділу 5. «Адреси, банківські реквізити та підписи Сторін» пункту 5.2 «Адреси та реквізити Позичальника» та в графі «підпис» після слів «отримано 28 травня 2008 р.» Додаткової угоди № 1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року виконаний ОСОБА_2 .

Підпис в графі «підпис» після слів «Позичальник: ОСОБА_2 » Розділу 6. «Підписи сторін» та в графі «підпис» після слів «Оригінал додаткової угоди отримано 03 лютого 2009 р.» Додаткової угоди від 03.02.2009 № 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Підпис в графі «підпис» після слів «Позичальник: ОСОБА_2 » Розділу 7. «Підписи сторін» та в графі «підпис» після слів «Позичальник в особі представника» Додаткової угоди № 4 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Підпис в графі «підпис» після слів «Позичальник: ОСОБА_2 » Розділу 5. «Підписи сторін» та в графі «підпис» після слів «Оригінал даної додаткової угоди отримано 23 березня 2009 р.» Додаткової угоди № 5 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.05.2008 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав для визнання недійсними договору № 0 про надання споживчого кредиту від 28.05.2008 на підставі ч. 3 ст. 203 ЦК України і недоведеності укладення між сторонами договору про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 від 28.05.2008.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду узгоджується із нормами матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (частина перша статті 1067 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України).

Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому.

Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі № 761/35556/14 (провадження № 61-15734св19) зазначено, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року в справі № 466/9090/17 (провадження № 61-5394св21) вказано, що «приймаючи до уваги як належний та допустимий доказ висновок експертизи про те, що позичальник не підписував заяву про видачу готівки і обґрунтовуючи свій висновок про недоведеність факту отримання позичальником коштів за договором та перебування сторін у зобов`язальних відносинах за кредитним договором та договором іпотеки, при цьому не врахував, що за наявності доведеності факту неотримання коштів за указаним договором, це могло бути підставою для розірвання договору за його позовом, якого останній з 2008 року не заявляв, а навпаки виконував його умови та сплатив на виконання договору зазначену суму коштів і передав в іпотеку квартиру».

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) вказано, що «тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину».

Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для визнання його недійсним.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що виписка по рахунку № НОМЕР_1 , меморіальний ордер № від 28.05.2008 та «движение по счету 2401 с 28.05.2008 по 01.03.2021» є недопустимими доказами на підтвердження обставин надання ОСОБА_2 кредиту, відкриття поточного рахунку і виконання кредитного договору, адже суд першої інстанції встановив факт не укладення між сторонами договору про відкриття поточного рахунку, судова колегія вважає їх помилковими.

Так, суд першої інстанції відмовив у визнанні недійсним договору про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббанк» від 28.05.2008, що укладений між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» через відсутність підстав для задоволення цієї позовної вимоги і судом не встановлено саме відсутність договору про відкриття ОСОБА_2 поточного рахунку № НОМЕР_1 .

Та, як вбачається із позовної заяви від 03.12.2020 та заяви про збільшення позовних вимог від 20.04.2021, предметом позовних вимог ОСОБА_2 є недійсність договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.05.2008 та договору про відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 від 28.05.2008 саме з підстав відсутності волевиявлення позивачки на їх укладення.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що виписка по рахунку № НОМЕР_1 , меморіальний ордер № від 28.05.2008 та «движение по счету 2401 с 28.05.2008 по 01.03.2021» є неналежними і недопустимими доказами в силу того, що не містять обов`язкових реквізитів (підписів відповідальних працівників Банку); не містять інформації про зарахування коштів на цей рахунок та коштів на погашення, на думку позивачки, ніби - то отриманого останньою кредиту; не вказано джерела друкування і не надано оригіналів таких документів на законність оскаржуваного рішення не впливають, адже не підтверджують та не спростовують наявність чи відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення спірних договорів.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не звернуто увагу на те, що за відсутності договору про відкриття поточного рахунку такий рахунок не міг бути відкритий і на такий рахунок не могли бути зараховані кредитні кошти відхиляються апеляційним судом, оскільки ці аргументи не підтверджують та не спростовують наявність чи відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення спірних договорів і, крім того, судовим рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05 вересня 2013 року у справі №686/3086/13, що набрало законної сили 19 лютого 2019 року, встановлено факт зарахування 28.05.2008 Банком на належний ОСОБА_2 рахунок № НОМЕР_1 кредитних коштів у розмірі 165000 доларів США, які остання отримала та використовувала (частково сплачувала заборгованість за кредитним договором та укладала в період з 03 лютого по 29 березня 2009 року додаткові угоди щодо зміни термінів кредитування, розміру ануїтентного платежу).

Разом з тим, як вбачається із доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 не вказує на незаконність судового рішення в частині відмови у визнанні недійсним договору про надання споживчого кредиту №0, що укладений між нею та АКІБ «УкрСиббанк» 28.05.2008, а відповідно до абзацу 5 п. 1.1. зазначеного договору, кредит надається Банком тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника згідно умов договору і відповідно до п. 1.5 цього ж договору Банк надає Позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 у Банку, код Банку (МФО) 351005. І, крім того, у п. 8.2 вказаного спірного договору, що укладений (підписаний) позивачкою зазначено банківські реквізити позичальника ОСОБА_2 : рахунок НОМЕР_1 у Банку, код Банку (МФО) 351005 (а.с. 54-57).

Відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не звернуто увагу на невиконання відповідачем ухвали суду про надання оригіналів документів кредитної справи, адже судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Акту №3 по Західному регіону м. Львів «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» було знищено бухгалтерські (меморіальні) документи дня в національній і іноземній валюті (справи 2005-2009), оборотні відомості за балансовими та позабалансовими рахунками, книги обліку, реєстри, акти приймання - передачі, акти інвентаризацій операцій по зберіганню ПІН-конвертів (справи 2005-2011), акти прийому - передачі по кредитних справах (справи 2007-2011). Натомість Банком було надано суду та відповідно судом надано експерту для проведення почеркознавчої експертизи оригінали: договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.05.2008, додаткової угоди №1 до зазначеного договору від 28.05.2008, додаткових угод №2 та №3 до зазначеного договору від 03.02.2009, додаткової угоди №4 до зазначеного договору від 10.03.2009, додаткової угоди №5 до зазначеного договору від 23.03.2009, оригінал графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту (додаток №2 до додаткової угоди) від 03.02.2009 (а.с.106).

Отже, вірно встановивши усі обставини справи, врахувавши факт звернення ОСОБА_2 з вимогами про визнання недійсним кредитного договору через 12 років після його укладення, врахувавши встановлені судовим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 вересня 2013 року у цивільній справі № 686/3086/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості у сумі 186681,79 дол. США, що еквівалентно 1491587,51 грн, пеню за порушення термінів повернення кредиту у розмірі 31832,95 грн обставини, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2022 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай