Справа № 464/5081/21 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1650/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 464/5081/21

Провадження № 22-ц/811/1650/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 лютого 2022 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, -

встановив:

9 липня 2021 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1 липня 2014 року відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води для їх оплати. Станом на 1 квітня 2021 року у відповідачів утворилась заборгованість з оплати послуги з гарячого водопостачання в сумі 77 331,99 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 8 лютого 2022 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 77 331,99 грн. заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води та по 756,67 грн. судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржують ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі посилаються на те, що борг за послуги централізованого постачання гарячої води в розмірі 77 331,99 грн. нараховано за період з 1 липня 2014 року по 1 квітня 2021 року, тому вважають, що вимоги позивача за період з 1 липня 2014 року по 31 травня 2018 року не підлягають задоволенню судом у зв`язку зі спливом позовної давності. Стверджують, що звернення позивача із заявами про видачу судових наказів не є перериванням позовної давності, переривання строку відбувається лише при поданні позову. Зазначають, що відповідачі почали оплачувати послуги ЛКМКП «Львівтеплоенерго» з 1 червня 2018 року, що також свідчить про не переривання позовної давності. Просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , у якій, крім них, також має зареєстроване місце проживання відповідач ОСОБА_2 . Вказане підтверджується довідкою з місця проживання від 29 червня 2021 року за № 1, відомостями органу реєстрації від 28 липня 2021 року, 13 січня 2022 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 грудня 2021 року за № 291373401.

Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» за вказаною адресою надаються послуги з постачання гарячої води.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, що регулюються загальними нормами ЦК, ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено частиною першою ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у відповідній редакції).

Виходячи з приписів частини шостої ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини першої ст. 9, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі зобов`язані сплачувати за надані житлово-комунальні послуги. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно із частиною четвертою ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи даний позов, суд взяв до уваги постанову Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, якою зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Установлено, що відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуг з постачання гарячої води, а тому згідно з розрахунком позивача за спірною адресою станом на 1 квітня 2021 року заборгованість становить 77 331,99 грн. Відповідачами указаний розрахунок не спростовано, а, відтак, такий обґрунтовано прийнято судом до уваги.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, а доводи відповідачів щодо непогодження із заборгованістю, викладені в ухвалах Сихівського районного суду м. Львова від 4 грудня 2019 року, 5 грудня 2019 року та 6 грудня 2019 року не можуть визнаватися прийнятними, адже такі жодними доказами не підтверджені, а при скасуванні судового наказу такі не підлягають дослідженню.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання (письмового чи усного), що відповідає вимогам процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, що ухвалою суду від 30 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечили.

Відповідачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за зареєстрованим місцем проживання. У зв`язку із проставленням у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» відповідачі у порядку п.4 ч.6 ст.272 ЦПК України вважаються такими, яким вручено судове рішення.

Додатково відповідачі повідомлялися про розгляд справи через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не проживають за адресою, за якою надавались послуги з централізованого постачання гарячої води, що підтверджується актом від 29 червня 2022 року та довідкою № 582 від 05 липня 2022 року, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

В доданій до апеляційної скарги копії акту зазначено, що під час обстеження кв. АДРЕСА_1 виявлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за даною адресою, але не проживають.

Разом з тим, даний акт складено 29 червня 2022 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення, та в такому не зазначено період впродовж якого відповідачі були відсутні за місцем реєстрації.

З копії довідки № 582 від 5 липня 2022 року вбачається, що відповідачі проживають в с. Равське Жовківського району Львівської області без реєстрації із 2005 року.

Судом першої інстанції з дотриманням вимог процесуального законодавства направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою з додатками за місцем проживання відповідачів, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Наведені законодавчі положення та обставини справи свідчать, що судом вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів та створено умови для реалізації принципу змагальності сторін, однак відповідачі не скористались своїми процесуальним правами щодо подачі відповідного клопотання про сплив позовної давності, а в апеляційній скарзі не наведено доводів на підтвердження наявності обставин, які унеможливили подачу такого клопотання.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 8 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2022 року.

Головуючий______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк