Справа № 163/809/22
Провадження № 2-з/163/7/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідачів ОСОБА_4 ,

розглядаючи в підготовчому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про поділ спадщини та зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , про поділ спадщини,

в с т а н о в и в :

Представник відповідачів за первісним позовом адвокат Ульчак Б.І. заявив клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

1. накладення арешту на нерухоме майно позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , а саме, на:

- садибний житловий будинок загальною площею 124,37 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0882 загальною площею 0,06 га;

- земельну ділянку з кадастровим номером :04:009:0383 загальною площею 0,9997 га.

2. заборони користуватися ОСОБА_1 , іншим спадкоємцям та особам, у яких знаходяться транспортні засоби, які є спадковим майном після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , а саме:

- автомобілем «MAN TGL», 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 (WMAN14ZZZBY269013), номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобілем «MAN TGL», 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 (WMAN13ZZ97Y180101), номерний знак НОМЕР_4 ;

- автомобілем «MAN TGХ 26.480», 2011 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , номерний знак НОМЕР_6 ;

- автомобілем «MAN TGХ 18.440», 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 ;

- автомобілем «MAN TGS 26.400», 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_9 ;

- автомобілем «DAF XF 105460», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_10 , номерний знак НОМЕР_11 ;

- автомобілем «DAF XF 460FT», 2013 року випуску, VIN-код НОМЕР_12 , номерний знак НОМЕР_13 ;

- автомобілем «Mersedes Benz 316 CDI», 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_14 ;

- напівпричепом «SCHMITZ SKO 24L», 2008 року випуску, VIN-код НОМЕР_15 , номерний знак НОМЕР_16 ;

- напівпричепом «KOGEL SN24», 2009 року випуску, VIN-код НОМЕР_17 , номерний знак НОМЕР_18 ;

- напівпричепом «STOKOTA S3UN1-21», 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_19 , номерний знак НОМЕР_20 ;

- причепом «TAD», 2016 року випуску, VIN-код НОМЕР_21 , номерний знак НОМЕР_22 ;

- причепом «ПГ 02-И», 2017 року випуску, номерний знак НОМЕР_23 .

3. з метою схоронності спадкового майна, помістити усі вище перераховані транспортні засоби на стоянку (територію), що належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , протягом семи календарних днів з моменту винесення ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову з можливістю доступу спадкоємців до вказаної стоянки для огляду і контролю за схоронністю вказаного спадкового майна до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

Такі вимоги клопотання представник відповідачів мотивував наявністю обґрунтованих припущень того, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Зокрема, накладення арешту на нерухоме майно позивача за первісним позовом ОСОБА_1 обумовлене тим, що вона є титульним власником цього майна, а її чоловік помер, тому їй буде вкрай легко відчужити це майно, до того ж у позові вона не включила дане майно до спадкової маси, тим самим його приховала. Стосовно транспортних засобів, то стороні відповідача відомо, що ці транспортні засобі виконують міжнародні та внутрішні перевезення, приносять дохід, а їх експлуатація впливає на зменшення їх вартості, погіршення технічного стану. Спільної згоди щодо використання цих транспортних засобів сторонами як спадкоємцями досягнуто не було, а заходи щодо збереження спадкового майна нотаріусом не вживались. Крім цього, автомобілі активно перетинають кордон України, про що свідчить відповідь Державної митної служби України.

Відповідач ОСОБА_3 підтримала клопотання свого представника.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заперечила проти накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться в с.Пульмо, оскільки це майно не є спільною сумісною власністю, при цьому земельна ділянка набута нею у власність на підставі договору дарування, а тому є її особистою приватною власністю. Стосовно транспортних засобів зауважила, що до наведеного у клопотанні переліку включені не усі транспортні засоби.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 заперечив проти накладення арешту на земельну ділянку в селі Пульмо з огляду на її належність ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності. Щодо іншого нерухомого майна вказав, що стороною відповідача не доведено намірів його довірительки відчужити це майно, тим більше, що нею визнається факт набуття земельної ділянки в селі Вишнів у період шлюбу зі спадкодавцем і належність цього майна на праві спільної сумісної власності. Заявленими у клопотанні транспортними засобами його довірителька ОСОБА_1 не користується і у її володінні вони не перебувають, що унеможливлює поставку їх на запропоновану стоянку. За життя спадкодавець ОСОБА_7 передав ці транспортні засоби іншим особам на умовах отримання коштів, тобто фактично відчужив. З огляду на доводи сторони відповідача висловив позицію про можливість встановлення заборони виїзду транспортних засобів за кордон. Разом із цим, не вбачає механізму доставлення транспортних засобів на стоянку.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд дійшов такого висновку.

Предметом спору у цій справі є поділ спадщини після смерті ОСОБА_7 , який позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 доводився чоловіком, а відповідачам за цим позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - сином.

Кожна із сторін у заявлених вимогах, а саме, ОСОБА_1 у первісному позові, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у зустрічному позові, заявили свої варіанти поділу спадкового майна.

ОСОБА_1 просить провести поділ спадкового майна в натурі, а ОСОБА_3 та ОСОБА_6 шляхом визнання за ними права власності на 1/20 частки у кожному об`єкті спадкового манйа.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання (п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.150 ЦПК України).

За змістом вищенаведених норм закону, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд перевіряє наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Відтак, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_24 вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 був зареєстрований 14 лютого 2006 року.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_25 .

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що:

- садибний житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 124,37 кв.м. 14 вересня 2020 року зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації;

- земельна ділянка з кадастровим номером :04:009:0383 для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,9997 га, розташована на території Вишнівської сільської ради, зареєстрована на праві приватної власності ОСОБА_1 30 квітня 2015 року на підставі укладеного цього ж дня договору купівлі-продажу;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0882 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,06 га, розташована по АДРЕСА_1 , зареєстрована на праві приватної власності ОСОБА_1 06 червня 2014 року на підставі укладеного цього ж дня договору дарування.

Матеріалами справи стверджено, що між сторонами дійсно виник спір щодо поділу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 .

У зв`язку із цим, враховуючи характер і предмет спору, суд вважає вимоги клопотання щодо накладення арешту на садибний житловий будинок та земельну ділянку з кадастровим номером :04:009:0383 по своїй суті обґрунтованим, оскільки в силу положень ст.60 СК України презюмується, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак відповідна його частка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , а тому розпорядження цим майном його титульним власником позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 без невжиття запропонованих представником відповідачів (позивачів за зустрічним позовом) заходів забезпечення позову явно може ускладнити виконання ухваленого судом у цій справі рішення.

Суд зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом та обмежує власника лише у праві розпоряджатися ним (відчужувати, знищувати, переробляти), але на його право користуватися та володіти майном, забезпечення позову не впливає.

В той же час підстав для накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0882 суд не вбачає, оскільки наразі стороною відповідачів за первісним позовом не доведено статусу цього майна згідно положень ст.60 СК України, оскільки, як встановлено вище, ця земельна ділянка набута у власність ОСОБА_1 за договором дарування, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.57 СК України вважається її особистою приватною власністю.

В частині інших вимог клопотання суд дійшов наступного висновку.

Із копії матеріалі спадкової справи встановлено, що перелічені у клопотанні представника відповідачів транспортні засоби на праві власності зареєстровані за спадкодавцем ОСОБА_7 .

В судовому засіданні з пояснень сторони позивача за первісним позовом встановлено, що ОСОБА_1 транспортними засобами не користується і ця обставина стороною відповідачів не заперечувалася.

Фактично транспортні засоби перебувають у володінні та користуванні третіх осіб.

При цьому передача транспортних засобів третім особам здійснювалась не позивачем ОСОБА_1 , а власне самим спадкодавцем ОСОБА_7 ще за його життя.

На яких умовах ці транспортні засоби були передані третім особам перед судом не доведено.

Разом із цим не доведено неправомірності користування третіми особами цими транспортними засобами, а також не вказано конкретних даних про цих осіб.

Із наданої Волинською митницею інформації дійсно вбачається, що певні заявлені у клопотанні транспортні засоби перетинали державний кордон України уже після смерті ОСОБА_7 .

Проте, на думку суду, сам факт експлуатації транспортних засобів особою, у діях якої не доведено ознак неправомірності такого користування, з огляду на заявлені позовні вимоги обома сторонами та характер спору не спроможний вказувати на ускладнення чи неможливість виконання майбутнього можливого рішення суду.

Експлуатація транспортних засобів вочевидь вимагає їх належного технічного обслуговування, однак сторона відповідачів за первісним позовом не довела того, що автомобілі не підтримуються у належному технічному стані. До того ж доказів технічного стану цих транспортних засобів за станом на момент смерті ОСОБА_7 не надано.

Особи, у користуванні яких находяться транспортні засоби, не є учасниками цієї справи, через що у суду відсутні підстави зобов`язувати цих осіб виконувати певні дії, зокрема, поставити транспортні засоби на запропоновану представником відповідачів стоянку.

Сама ж по собі заборона користуватися майном не зобов`язує такого користувача до вчинення ним інших дій.

Крім цього належить зазначити, що заявлена у клопотанні вимога про поміщення транспортних засобів на стоянку за конкретною адресою в розумінні ст.ст.149, 150 ЦПК України по своїй суті не є заходом забезпечення позову.

У зв`язку із наведеним клопотання представника відповідачів за первісним позовом щодо встановлення заборони користуватися транспортними засобами, які входять до складу спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_7 , та поміщення їх на стоянку за конкретною адресою задоволенню не підлягає.

Таким чином, судом встановлено підстави для задоволення клопотання частково.

Керуючись ст.ст.151, 153, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву представника відповідачів за первісним позовом адвоката Ульчака Б.І. про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на садибний житловий будинок загальною площею 124,37 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровими номерами :04:009:0383 загальною площею 0,9997 га.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Виконання ухвали в частині накладення арешту доручити Любомльському відділу державної виконавчої служби у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу протягом 15 днів з дня складення повного тексту може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Дата складання повного тексту ухвали 10 листопада 2022 року.

Інформація про учасників справи:

позивач за первісним позовом / відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_26 ;

відповідачі за первісним позовом / позивачі за зустрічним позовом:

- ОСОБА_3 ; місце проживання АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_27 ;

- ОСОБА_6 ; місце проживання АДРЕСА_3 ; РНОКПП невідомий.

Головуючий: суддя О.С.Павлусь