П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 373/379/19

Номер провадження 22-ц/824/10039/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.Ф., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 19 213,23 долари США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 березня 2006 року АППБ «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/2080/74/28856, за умовами якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 000 доларів США строком до 14 березня 2021 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором. 04 травня 2011 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість позичальника за кредитним договором, строк сплати якої настав, у зв`язку з чим, графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції в додатках № 1 та № 2. Банк виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредит у розмірі та строки встановлені договором. Натомість позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим, станом на 10 січня 2009 року у нього утворилася заборгованість. У зв`язку з наведеним, позивач був вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року (т. І а.с. 33) справу за позовом Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, передано до Святошинського районного суду міста Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року (т. ІІ а.с. 33-34) замінено позивача Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс».

У липні 2021 року ТОВ «ФК «Ред Пойнт Фінанс» подало заяву про зміну предмету позову, у якій просило стягнути з відповідача на його користь 3 проценти річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором за період з 02 липня 2018 року по 01 липня 2021 року у сумі 1 899,12 долари США.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року (т. ІІI а.с. 64-66) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» три проценти річних на суму заборгованості за кредитним договором № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 р., що визначена в рішенні Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2013р., зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2013 р., за період з 02 липня 2018р. по 01 липня 2021 р., в сумі 1899 доларів 12 центів США, та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 15 серпня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просив рішення Святошинського районного суду від 25 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, є передчасним та таким, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки правовідносини які виникли між сторонами по даній справі є відмінними від правовідносин, що виникли між сторонами по справі № 6-49цс12.

Скаржник зазначає, що звертаючись у 2012 році до суду з позовом про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року, позивач не був позбавлений можливості заявити вимогу про стягнення 3% річних від простроченої суми невиконаного грошового зобов`язання, що зроблено не було. Разом з тим, така вимога позивачем була заявлена лише у 2019 році, під час звернення до суду з даним позовом, що свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності. Також, суд першої інстанції порушив порядок оприлюднення судового рішення в ЄДРСР.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

14 вересня 2022 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, з відповідними підтвердженнями про направлення вказаного відзиву усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Позивач зазначає, що 14 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/2080/74/28856 згідно умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 000 долари США строком до 14 березня 2021 року зі сплатою 12,5 % річних за його користування згідно графіку погашення кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору, зі строком погашення до 14 березня 2021 року. Додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 04 травня 2011 року, сторони дійшли згоди щодо порядку погашення заборгованості. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між ОСОБА_2 та банком 14 березня 2006 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 червеня 2013 року, зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду м. Києва від 31 липня 2013 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 132,35 доларів США, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу її на прилюдних торгах. Вказане рішення суду звернуто до виконання, проте не виконано. У лютому 2019 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у сумі 19 213,23 доларів США. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2021 року замінено позивача АТ «Райфайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Ред Пойнт Фінанс». 01 липня 2021 року новим позивачем змінено предмет позову, зменшивши суму заявлену, що підлягає стягненню, до 1 899,12 доларів США, що відповідає 3 % річних від непогашеної заборгованості.

На думку позивача, судом першої інстанції вірно встановлено, що строк позовної давності позивачем не пропущено.

Також, позивач зазначив, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції становить 12 000 грн., які він просить стягнути з відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, врахувавши розрахунок 3 % річних, наданий позивачем.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 березня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/2080/74/28856, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 23 000 долари США строком до 14 березня 2021 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 12,5 відсотків річних. Кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі (т. І а.с. 10-11).

04 травня 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року, згідно якої, сторони дійшли згоди, що станом на дату укладення цієї додаткової угоди фактична заборгованість позичальника за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 19 284,76 доларів США. В період з 28 травня 2011 року по 27 травня 2012 року сукупна заборгованість позичальника по сплаті процентів за кредитом згідно діючих на дату укладення цієї додаткової угоди умов кредитного договору становить 2 351,79 доларів США. Сторони домовилися, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років (т. І а.с. 14-15).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2013 року, зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2013 року, зокрема, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_2 , у розмірі 21 132, 35 дол. США, що за курсом НБУ станом на 31 липня 2013 року (1 долар США=7,993 грн.) становить 168 910, 87 грн., відповідно до іпотечного договору до кредитного договору № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (т. І а.с. 56-65).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року, у задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили та сторонами не оскаржувалось (т. І а.с. 66-68).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За ст. 11 ЦК України зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу положень ст. ст. 526, 575, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому вказана заборгованість за кредитним договором, який боржник належним чином не виконав, свідчить про наявність у кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за невиконання грошового зобов`язання за увесь час прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06 червня 2013 року, зі змінами внесеними рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31 липня 2013 року, у справі № 2608/19617/12, визнано наявність у відповідача станом на 02 липня 2013 року заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року у розмірі 21 101,36 доларів США.

Таким чином, кошти у сумі 21 101,36 долари США є простроченою сумою заборгованості, від якої повинні визначатися 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що становить 1 899,12 доларів США, що відповідачем не заперечується.

Разом з тим, як на підставу для відмови у задоволенні позову скаржник посилається на те, що з даним позовом позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, про що, як вбачається з матеріалів справи, ним також було заявлено в суді першої інстанції.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття

257 ЦК України).

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 014/2080/74/28856.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року, укладеною 04 травня 2011 року, сторони визначили, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Вказана угода сторонами недійсною не визнавалась.

У листопаді 2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року.

Із даним позовом позивач звернувся до суду у березні 2019 року, тобто у межах строку позовної давності встановленої сторонами додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 014/2080/74/28856 від 14 березня 2006 року, укладеною 04 травня 2011 року. Таким чином, доводи скаржника щодо звернення позивача до суду з даним позовом з пропуском строку позовної давності, не знайшли свого підтвердження.

Доводи скаржника про те, що посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, є передчасним та таким, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

14 вересня 2022 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якій, зокрема, позивач просив покласти на відповідача судові витрати в розмірі 12 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-17688св20) дійшов висновку про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Верховний Суд у постановах від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20 (провадження № 61-9789св21) та від 02 листопада 2021 року у справі № 346/5196/19 (провадження № 61-10372св21) дійшов висновку про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2022 року між адвокатом Горлатим О.В. та ТОВ «ФК «Рейд Пойнт Фінанс» укладено договір № 02/09/22 про надання професійної правничої допомоги при веденні цивільної справи № 373/379/19 у Київському апеляційному суді. Згідно умов вказаного договору, позасудова робота адвоката пов`язана з розглядом даної справи розраховується шляхом множення кількості годин, витрачених адвокатом на вартість однієї години роботи адвоката, яка складає 1 000 грн.

Згідно акту № 1 виконаних робіт адвоката згідно договору № 02/09/22 про надання професійної правничої допомоги від 02 вересня 2022 року, підписаний адвокатом Горлатим О.В. та клієнтом ТОВ «ФК «Рейд Пойнт Фінанс», адвокатом виконано наступну роботу: ознайомлення та аналіз наданих клієнтом документів. Консультування і роз`яснення клієнту. Укладення договору про надання професійної правничої допомоги - 1 година; аналіз апеляційної скарги відповідача, підготовка проекту відзиву - 3 години; підготовка та узгодження з позивачем тексту відзиву та направлення відзиву відповідачу та до суду - 2 години. Адвокатом виконано роботу на суму 6 000 грн. Клієнт підтверджує, що зазначена винагорода адвокату - відповідає об`єму та якості виконаних адвокатом робіт, а також предмету та змісту договору.

В матеріалах справи наявний відзив складений адвокатом Горлатим О.В. в інтересах ТОВ «ФК «Рейд Пойнт Фінанс» на апеляційну скаргу відповідача.

З вказаного вбачається, що адвокатом Горлатим О.В. було надано ТОВ «ФК «Рейд Пойнт Фінанс» правничу допомогу під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, загальний розмір якої становить 6 000 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, скаржником не заявлялось.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у сумі 6 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ред Пойнт Фінанс» () витрати на правничу допомогу у сумі 6 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура