ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначена, дата виготовлення повного тексту судового рішення 26 жовтня 2021 року) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 у межах розгляду цивільної справи за його позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із заявою про забезпечення позову, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101), що належить ОСОБА_1 , а саме нежитлові приміщення у житловому будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 122,9 м.кв., які складаються з:

перший поверх літера А-1: І - тамбур площею 6,3 м.кв., 1 коридор площею 7,1 м.кв., 2- коридор площею 12,1 м.кв., 3- кабінет площею 8,7 м.кв., 4 вбиральня площею 3,0 м.кв.,операційна зала площею 33,1 м.кв., 6 внутрішній тамбур площею 6,7 м.кв.

мансардний поверх літера А-1м: 7 приміщення площею 21,1 м.кв., 8 архів площею 2,5 м.кв., 9 кабінет площею 14,3 м.кв., 10 - кабінет площею 14,3 м.кв.

В обґрунтування заявленої вимоги посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки спірний об`єкт нерухомого майна вже був незаконно відчужений у 2019 році під час розгляду іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101), що належить ОСОБА_1 , а саме нежитлові приміщення у житловому будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 122,9 м.кв.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову про відмову в задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції у порушення принципу співмірності не врахував інтереси відповідача, який є власником спірних приміщень.

Звертається увага, що ухвала суду не містить мотивів прийнятого рішення.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити без ухвалу суду першої інстанції.

Звертається увага на те, що у позові доведений факт незаконного неодноразового відчуження спірного об`єкта нерухомого майна, яке залишається зареєстрованим за відповідачем ОСОБА_1 , отже, суд правомірно взяв до уваги наведене і задовольнив вимогу про забезпечення позову, яка є співмірною із предметом і підставами позову.

При цьому, відповідач у скарзі не навела жодних обґрунтованих доводів про виникнення негативних наслідків для неї внаслідок вжиття судом заходів забезпечення позову.

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2019 року задоволений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 за позивачем визнано право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення у житловому будинку літ.А-1 загальною площею 122,9 м.кв., які складаються з:перший поверх літера А-1: І - тамбур площею 6,3 м.кв., 1 коридор площею 7,1 м.кв., 2- коридор площею 12,1 м.кв., 3- кабінет площею 8,7 м.кв., 4 вбиральня площею 3,0 м.кв.,операційна зала площею 33,1 м.кв., 6 внутрішній тамбур площею 6,7 м.кв.; мансардний поверх літера А-1м: 7 приміщення площею 21,1 м.кв., 8 архів площею 2,5 м.кв., 9 кабінет площею 14,3 м.кв., 10 - кабінет площею 14,3 м.кв.

Зазначене рішення набрало законної сили 26 серпня 2019 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 вересня 2019 року виправлено описку у рішенні цього ж суду від 25 липня 2019 року, а саме зазначено адресу нежитлових приміщень: АДРЕСА_1 .

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05 листопада 2019 року ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 нежитлові приміщення у житловому будинку літ.А-1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 122,9 м.кв., які складаються з: перший поверх літера А-1: І - тамбур площею 6,3 м.кв., 1 коридор площею 7,1 м.кв., 2- коридор площею 12,1 м.кв., 3- кабінет площею 8,7 м.кв., 4 вбиральня площею 3,0 м.кв.,операційна зала площею 33,1 м.кв., 6 внутрішній тамбур площею 6,7 м.кв.; мансардний поверх літера А-1м: 7 приміщення площею 21,1 м.кв., 8 архів площею 2,5 м.кв., 9 кабінет площею 14,3 м.кв., 10 - кабінет площею 14,3 м.кв.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2021 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_2 : рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 25 липня 2019 року і ухвала Октябрського районного суду м.Полтави від 10 вересня 2019 року скасовані, ухвалено нове рішення по суті позовних вимог у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права власності на нежитлові приміщення відмовлено.

У зазначеному рішенні суду апеляційної інстанції, зокрема, встановлені такі фактичні обставини:

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 лютого 2018 року у справі № 554/5703/16-ц, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 (спірні приміщення).

05 березня 2019 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 (спірний об`єкт нерухомості).

12 березня 2019 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладений договір про надання послуг, згідно умов якого останній, зокрема, зобов`язався забезпечити оформлення і реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно.

ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, таких прав, відповідно не набув і ОСОБА_3

ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 16 жовтня 2007 року належать на праві власності квартири АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , які перебувають у стані реконструкції, проте у встановленому порядку право власності на цей об нерухомий об`єкт не зареєстровано.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, чи поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно (пункт перший частини першої статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, ОСОБА_3 набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі судового рішення, яке у подальшому було скасоване. Відповідно ОСОБА_1 набула право власності на спірний об`єкт нерухомого майна на підставі договору, укладеного з особою ( ОСОБА_3 ) , яка не мала права відчужувати це майно.

Сталою судовою практикою сформульований правовий висновок про те, що «за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею» (див. постанови Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6-251цс15), Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (провадження № 14-247цс18 та № 14-179цс18), від 15 травня 2019 року (справа № 522/7636/14-ц), Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 367/8910/17).

Встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, фактичні обставини відносно спірного об`єкта нерухомого майна, предмет позову, заявленого ОСОБА_2 витребування цього майна із чужого незаконного володіння, дають підстави обґрунтовано стверджувати, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 26 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов