Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1614/20

18 травня 2022 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.,

секретаря судового засідання: Боєчко О.Р.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочинами , -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочинами.

В обгрунтування позивач посилається на те, що ухвалою Надвірнянського районного суду від 17.06.2020 р. ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст..125 КК України на підставі ст.49 КК України, кримінальне провадження закрито. ЇЇ цивільний позов залишено без розгляду.

За матеріалами об`єднаного кримінального провадження достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 неодноразово наносив їй удари та спричиняв тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. У зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, вона змушена була звертатися до лікарів та понесла витрати на купівлю медикаментів. Так за випадок який трапився 19.06.2017 року нею витрачено 1358,90 грн. на покупку медикаментів, за випадок який стався 10.07.2017 року нею витрачено 2906,86 грн., за випадок який з нею трапився 08.12.2017 року нею витрачено 4116,04 грн. на медикаменти. Всього на загальну суму 8381,80 грн. матеріальної шкоди, що підтверджено відповідними чеками. Також, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20000,00 грн., яку просить стягнути із відповідача.

Стислий виклад позицій сторін:

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Просив постановити рішення та задовольнити його із мотивів наведених у позовній заяві.

Відповідач повторно в судове засідання призначене на 18.05.2022 року не з`явився, про час і місце слухання повідомлений належним чинном рекомендованною кореспонденцією, про що свідчить розписка про вручення, а також його особисті розписки. Відповідач неодноразово просив розгляд справи відкласти у зв`язку з сімейними обставинами, однак жодних підтверджуючих документів не долучив. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомив, не звернувся із заявами про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення судового засідання та не подав відзив на позов.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14.09.2020 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.04.2021 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що Ухвалою Надвірнянського районного суду від 17.06.2020 року, яка набрала законної сили, ухваленою у справі №348/1355/17 за результатами розгляду матеріалів об`єднаного кримінального провадження щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, клопотання ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000407 за обвинувальним актом від 23.06.2017, №0000464 за обвинувальним актом від 22.12.2017, № 0000845 за обвинувальним актом від 15.05.2018 року, за вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.125 КК України, на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як вбачається в ухвалі Надвірнянського районного суду «19.06.2017 близько 15:00 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , під час конфлікту із своєю сестрою ОСОБА_1 па грунті тривалих неприязних відносин, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, схопив лівою рукою за ліву руку ОСОБА_1 та стиснув пальцями рук, після чого почав її викручувати, остання від болі нахилилася вперед і ОСОБА_3 наніс їй удар рукою ззаду по голові.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 94 від 23.06.2017 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Також 10.07.2017 року близько 18.00 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 за місцем свого проживання, на ґрунті тривалих неприязних відносин вчинив словесний конфлікт із сестрою ОСОБА_1 .

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_3 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, з метою нанесення тілесних ушкоджень наніс удар рукою в область обличчя ОСОБА_1 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 завдано тілесні ушкодження у вигляді синця лівої орбітальної ділянки, що згідно висновку експерта № 301 від 07.12.2017 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того 08.12.2017 близько 11.30 год. ОСОБА_3 на подвір`ї побачив ОСОБА_4 , який ніс дві цеглини до житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , і з приводу цього вчинив з ним словесний конфлікт, під час якого вони зайшли у вказаний будинок, в якому знаходилась ОСОБА_1 .

Продовжуючи конфлікт ОСОБА_3 через тривалі неприязні відносини висловлював словесні образи ОСОБА_1 , швидко наблизився до неї та раптово, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер вчинюваних ним дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, вхопив двома руками ОСОБА_1 за обличчя та покрутив голову в праву та ліву сторону.

В результаті протиправних дій ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_1 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців обличчя, що згідно висновку судово-медичного експерта № 42/318-Д від 23.02.2018 відноситься до легких тілесних ушкоджень»

Як вбачається із довідки Надвірнянської ЦРЛ від 01.08.2018 року та 27.05.2018 року ОСОБА_1 знаходилася на амбулаторному лікуванні в травматолога і вертибролога з 08.12.2017 року по 28.02.2018 року з приводу травми 08.12.2017 року. (а.с. 15).

Відповідно до довідки медичного центру Альтмед від 08.02.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 проходила обстеження щодо шийного відділення хребта ( а.с. 16).

З копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 02.06.2017 року позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Пенсійним Фондом України (а.с.17).

Норми права, які застосував суд:

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою Надвірнянського районного суду від 17.06.2020 року, яка набрала законної сили, ухваленою у справі №348/1355/17 за результатами розгляду матеріалів об`єднаного кримінального провадження щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, клопотання ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000407 за обвинувальним актом від 23.06.2017, №0000464 за обвинувальним актом від 22.12.2017, № 0000845 за обвинувальним актом від 15.05.2018 року, за вчинення кримінальних правопорушеннь, передбачених ч.1 ст.125 КК України, на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Зважаючи на те, що відповідач на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за його клопотанням, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями відповідача, виною відповідача у вчиненні кримінальних правопорушеннь та наслідками у виді заподіяння позивачу, як потерпілому у даному кримінальному правопорушенні матріальної та моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.

Згідно ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно ч.1 ст.80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р.,№ 6 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ч.1ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Із абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі.

Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450 ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи».

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач на підтвердження завданих матеріальних збитків надала суду наступні документи: за події які трапилися 19.06.2017р. чеки на суму 1358,90 грн. (таблиця № 1 з чеками). За події, які відбулися 10.07.2017р. чеки на суму 2906,86 грн. матеріальної шкоди (таблиця № 2 з чеками). За події які відбулися 08.12.2017р. чеки на суму 4116,04 грн. матеріальної шкоди (таблиця №3 з чеками) .

Суд звертає увагу суду на те, що із копій медичних документів, долучених позивачем ОСОБА_1 незрозумілим є її діагноз та призначене лікування, документи є нечитабельними.Зазначені медичні документи не містять даних про призначене лікування. Крім того, надані квитанцій неможливо ідентифікувати ні за часом, назвою та сумою покупки.

А тому враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 , не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення їй матеріальної шкоди на загальну суму в розмірі 8381,80 грн, яку вона зазнав внаслідок купівлі медикаментів, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, а її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття, внаслідок злочинних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров`я позивача, характер та обсяг психологічної травми, яку вона отримала внаслідок заподіяної їй відповідачем шкоди, що призвела до емоційного стресу, що супроводжувався почуттям тривоги, а також фізичним болем.

Суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.).

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між злочинними діями відповідача та завданою позивачу моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, тривалість цих негативних наслідків, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди відповідачем, суд дійшов до переконання, що є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Висновки суду:

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочинами підлягають до часткового задоволення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої злочинами необхідно відмовити за недоведеністю.

Визначаючи розмір моральної шкоди, зважаючи на те, що позивачем не надано доказу щодо саме такого розміру моральної шкоди, як заявлено в позовних вимогах суд враховує характер та ступінь діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивача та інші наслідки даних обставин, та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10500,00 грн., оскільки такий розмір є достатнім для відновлення порушених прав позивача.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору на підставі п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що позивач згідно п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

На підставі ст.ст. 16, 23, 1167, 1177 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої злочинами задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10500,00 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави 992,40 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди завданої злочинами відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текст рішення

виготовлено 27.05.2022 року.