Справа № 182/3701/17
Провадження № 2-п/0182/13/2022
У Х В А Л А

Іменем України

09.11.2022 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року позовні вимоги було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк суму заборгованості за кредитним договором 33 458, 00 доларів США (що складається з: суми заборгованості по кредиту - 22 675,44 доларів США; суми заборгованості за відсотками 10 782,56 доларів США.) та судові витрати в сумі 13 201 грн. 44 коп.

03 червня 2022 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року, оскільки він вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм чинного законодавства, виходячи з наступного. 17 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено Договір кредиту №110/11-0295, згідно із п.1.1. Договору, Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 32 000.00 (тридцять дві тисячі) доларів США 00 центів, зі сплатою 13.50 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначених в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. За умовами п.1.1.1. Кредитного договору, Погашення Кредиту здійснюється в наступному порядку до 15 числа (включно) кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року та з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту - до 16 вересня 2023 року (включно), на умовах, зазначених цим Договором. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості Кредитором, у валюті Кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360-умовна кількість днів у році. При розрахунку процентів враховується день надання та враховується день погашення Кредиту (Пункт 2.4. Кредитного договору). Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця (за винятком місяців, в яких надається та остаточно погашається Кредит) за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця (включно) (Пункт 2.4.1. Кредитного договору). У разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п.4.4 Кредитного договору). В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 17 вересня 2008 року ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір поруки № 110/11/2-061. Згідно п.2.1 Договору поруки, зміст забезпеченого порукою зобов`язання, його розмір строк та порядок виконання: 2.1.1. повернення кредиту в сумі 32 000 доларів США, з порядком погашення заборгованості за кредитом, визначеним в договорі кредиту, з кінцевим терміном погашення кредиту до 16 вересня 2023 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13,50 % річних та комісій, у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту; сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені договором кредиту. Відповідно до п.6.2. Договору поруки, цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.п.2.1.1. - 2.1.3. цього Договору. 17 липня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось зі своєю позовною заявою про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року у справі № 182/3701/17 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором 33458,00 доларів США (що складається з: суми заборгованості по кредиту 22 675,44 доларів США; суми заборгованості за відсотками 10 782,56 доларів США) та судові витрати в сумі 13 201 грн. 44 коп. Відповідно до даних Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (витяги додаються) АТ «УКРСОЦБАНК» припинено (дата запису: 03 грудня 2019 року, номер запису: 4002827, підстава: рішення щодо реорганізації), правонаступником є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК», . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 182/3701/17 замінено АТ «УКРСОЦБАНК» на правонаступника АТ «АЛЬФА-БАНК». Заявник вважає, що суд, ухвалюючи заочне рішення від 12 липня 2018 року у справі № 182/3701/17, неповно дослідив обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому вищевказане заочне рішення підлягає скасуванню з огляду на наступне. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо Інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 4.4 Кредитного договору передбачений порядок дострокового повного погашення кредитної заборгованості. Зокрема, вказаним пунктом передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7., 3.3.8. цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такої зміни. Аналогічних висновків, здійснивши тлумачення подібних за змістом пунктів договорів кредиту, дійшов Верховний Суд у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 640/7146/16-ц (провадження № 61-18880св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 523/1507/16-ц (провадження № 61-10534св18), від 9 жовтня 2019 року у справі № 752/7707/15-ц (провадження № 61-12658св18) та від 9 грудня 2020 року у справі № 760/18026/14-ц (провадження № 61-37386св18). У постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1174цс16 зазначено, що «згідно з пунктом 4.5 кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч.1 ст.546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у ст.554 цього Кодексу. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно пункту 6.2 Договору поруки, цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.п.2.1.1.-2.1.3. цього Договору. З розрахунку заборгованості (неотримані доходи (відсотки нараховані на строкову заборгованість) вбачається здійснення Боржником останньої проплати 15 січня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (ч.2 ст.252 ЦК України). Зі змісту пункту 6.2 договору поруки слідує, що умови договору поруки не встановлюють строк припинення поруки, у розумінні ст.251 ЦК України, тому має застосовуватися припис ч.4 ст.559 цього Кодексу у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс1б, від 29 червня 2016 року у справі № 6- 272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11). Строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто, його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч.4 ст.559 ЦК України, словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти, як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2б62цс15). Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання, згідно з ч.3 ст.254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний, згідно з умовами кредитного договору, вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Окрім цього, заявник зазначає, що статтями 128-132 ЦПК України встановлено порядок судових викликів і повідомлень. Згідно ч.ч.3, 4 ст.130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку, особа, якій адресовано повістку, вважається, ставиться в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом; у розумінні «справедливого балансу» кожній стороні повинна надаватися розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Судові повістки (кореспонденція), які надсилалися судом відповідачам засобами поштового зв`язку, повернулися із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», що не є належним інформуванням відповідачів про час і місце розгляду справи. Крім того, повернення повістки про виклик до суду із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, 16 червня 2021 року у справі № 2602/2827/12). Ця правова позиція у судовій практиці є незмінною. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення Заявника про судове засідання. Таким чином, суд, розглянувши справу без участі заявника, порушив право останнього на справедливий суд, а тому заочне рішення суду підлягає скасуванню.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали заяви про перегляд заочного рішення у їх сукупності, вважає, що вимоги заявниці про скасування заочного рішення не обґрунтовані, обставини, викладені в заяві, не підтверджуються наявними в матеріалами справи доказами.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст.285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено, зокрема: обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Як встановлено судом, 17 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (Том 1 а.с.1-3). Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суд звернувся до адресно-довідкового підрозділі ГУ ДМС в Дніпропетровській області з запитом стосовно надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів по справі. Згідно отриманої відповіді на запит суду, місцем реєстрації відповідача є адреса: АДРЕСА_1 (а.с.45). При цьому, у відповідності до відмітки, яка міститься в паспорті відповідача, адреса місця реєстрації останнього є: АДРЕСА_2 , яка співпадає з адресою, яка зазначена в позовній заяві і відповідачем особисто була зазначена в договорі поруки (а.с.16, 18). Тому, відповідача про розгляд справи було повідомлено належним чином. Конверт, який був направлений за адресою його місця проживання, повернувся з відмітками «за строками зберігання» (а.с.49). Таким чином, заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року позовні вимоги Публічне акціонерне товариство „Укрсоцбанк були задоволені повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк суму заборгованості за кредитним договором 33 458, 00 доларів США (що складається з: суми заборгованості по кредиту - 22 675,44 доларів США; суми заборгованості за відсотками 10 782,56 доларів США.) та судові витрати в сумі 13 201 грн. 44 коп. Що стосується посилань заявника на ту обставину, що він є такою особою, яка належним чином не повідомлена про розгляд справи, суд до уваги дане твердження не приймає, виходячи з вищевикладеного. А також вважає за необхідне зазначити, що, виходячи з вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України та ч.8 ст.128 ЦПК України, згідно з якими судові повістки надсилаються фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку; днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Матеріалами справи підтверджено, що на час ухвалення заочного рішення судові повістки про виклик із зазначенням місця, дати та часу розгляду справи направлялись за адресою місця перебування відповідача.

Відповідно до ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Скасування заочного рішення можливе за наявності обставин: поважні причини неявки в судове засідання, про які відповідач не зміг завчасно повідомити суд; наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення.

Поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини (наприклад, неотримання судової повістки про виклик до суду), що об`єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання. Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Тобто, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ним було вжито всіх можливих та передбачених процесуальним законодавством заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної цивільної справи по суті і перешкоди для заочного розгляду справи були відсутні. Всі доводи заявника щодо безпідставності позовних вимог ґрунтуються виключно на переоцінці доказів та припущеннях, суду не надано доказів істотних обставин, на які посилається заявник та які мають значення для вірного вирішення справи. Тобто, фактично заява про перегляд заочного рішення зводиться до того, що заявник зі змістом рішення не згоден, тому всі посилання в заяві, судом не беруться до уваги як підставу для задоволення заяви про перегляд заочного рішення. Встановлення факту правильного чи неправильного застосування судом першої інстанції матеріальних чи процесуальних норм при вирішенні справи належить до компетенції судів апеляційної інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, а також те, що всі посилання в заяві про скасування заочного рішення фактично зводяться до незгоди з рішенням суду, до переоцінки доказів, які були досліджені судом, суд вважає, що заяву про перегляд заочного рішення від 12 липня 2018 року слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.280, 288 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал