ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2022 року м. Кропивницький

справа № 390/1648/20

провадження № 22-ц/4809/439/22

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Мурашка С.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області у складі судді Терещенка Д.В. від 20 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання неправомірними дій та скасування акта,-

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, в якому просила визнати дії Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області незаконними в частині видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КР № 008505 від 05.03.2002 та його скасувати; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до акту прийому-передачі часток (паїв) та погодження і земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001, ОСОБА_4 , спадкоємцями якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , отримала у власність земельну ділянку площею 8,787 га (ділянка № НОМЕР_1 ); ОСОБА_5 отримав у власність земельну ділянку площею 7,87 га (ділянка № НОМЕР_2 ). Рішенням сесії Могутненської сільської ради від 16 жовтня 2001 року № 123, ОСОБА_6 було безпідставно надано право приватної власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 11,56 га, яке було посвідчено Державним актом І-КР № 008505 № :02:000:0520 від 05.03.2002, оскільки її земельна ділянка з 8,787 га була збільшена до 11,56 га за рахунок суміжної земельної ділянка ОСОБА_5 .

Зазначила, що 11 жовтня 2004 року рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області за нею визнано право на земельну частку (пай) як спадкоємця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

05.08.2005 вона отримала Державний акт серії КР № 106919 на право приватної власності на земельну ділянку площею 7,878 га № 519.

В липні 2020 року з рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/1814/20 вона дізналася про те, що до земельної ділянки ОСОБА_4 площею 11,56 га входить частина її земельної ділянки площею 2,78 га, як землі під будівлями, лісами та іншими угіддями, у зв`язку з чим виникла накладка. Однак, вказана земельна ділянка розташована в центрі поля та відноситься до земель сільськогосподарського призначення.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 18 травня 2021 року первісного відповідача Могутненську сільську раду Кіровоградського району Кіровоградської області замінено на належного відповідача Катеринівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та на порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 11,56 га, з кадастровим номером №:02:000:0520 виданий ОСОБА_4 з порушенням вимог законодавства та без жодного правового рішення, оскільки площа даної земельної ділянки збільшена за рахунок належній їй земельної ділянки. Факт накладання земельних ділянок встановлено рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі № 340/1814/20, де зазначено, що в Держаному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0519 загальна площа 7,878 га та зазначено, що в результаті внесення виправлення відомостей, виявлено перетин з ділянкою :02:000:2436, площа співпадає на 35,2583%, а також вказано, що зазначені помилки к розмірі земельної ділянки виникли під час оформлення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування громадянина ми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно державного акту серії І-КР № 008505, виданого сільським головою ради народних депутатів 05.03.2002, ОСОБА_4 , на підставі рішення сесії Могутненської сільської ради народних депутатів від 16.10.2001 № 123 передано у приватну власність земельну ділянку площею 11,56 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Могутненської сільської ради, ділянка № НОМЕР_1 , землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кількісна характеристика земель, переданих у приватну власність (гектарів) - всього земель 11,56, в тому числі сільськогосподарських угідь - 8,79, з них рілля 8,79, під будівлями, лісами та іншими угіддями -2,78, кадастровий номер 35225845:02:000:0520 (Т.1 а.с.13-14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року спадщину на вищевказану земельну ділянку, прийняли її сини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по 1/2 частці. Вказане свідоцтво видане ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1-181 (том 1, а.с.15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 . Після його смерті на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Могутненська сільська рада, належної спадкодавцю, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 травня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за №1-181, кадастровий номер - :02:000:0520, площею 11,5641 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, прийняв його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за №481 (том 1, а.с.17-18).

Згідно договору про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, який нотаріально посвідчено та зареєстрована в реєстрі за №667, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи на меті припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку під номером 520, площею 11,5641 гектарів, кадастровий номер :02:000:0520, місце розташування Могутненська сільська рада, Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення - для товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - приватна, дійшли згоди про поділ земельної ділянки, що є у їх спільній частковій власності. Земельна ділянка, яка є предметом цього договору, належить сторонам, на праві спільної часткової власності: 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності на земельну ділянку належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року за реєстром № 481; 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності належить ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року за реєстром № 1-182. Поділ земельної ділянки здійснюється на дві окремі земельні ділянки, з присвоєнням кожній з них адреси та окремих кадастрових номерів (том 1, а.с.19-20).

Внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером - :02:000:0520 сформовано дві нові земельні ділянки з кадастровим номером: :02:000:2436, площею 5,5385 га, власником якої є ОСОБА_3 та з кадастровим номером ::02:000:2437, площею 6,0256 га, яка належить ОСОБА_2 (том 1, а.с.156-160, 161-162, 236-237).

Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2004, ОСОБА_1 продовжено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 , як спадкоємицею ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у землі переданій в колективну власність КСП ім. Петровського Кіровоградського району та області (том 1, а.с. 42-43).

Згідно розпорядження голови Кіровоградської районної адміністрації від 23.12.2004 №791-р, ОСОБА_1 передано у власність згідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2004 земельну ділянку сільськогосподарського призначення №519, загальною площею 7,878 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з затвердженою у встановленому порядку схемою поділу земель КСП ім. Петровського на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1, а.с.44).

ОСОБА_1 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №106916, виданого 05.08.2005, є власником земельної ділянки площею 7,878 га, яка розташована на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0519 (том 1, а.с.45-46).

Згідно довідок Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № № 641, 974, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно на день смерті, згідно акту прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі, належала земельна ділянка (пай) під номером № НОМЕР_2 площею 7,8780 га з них: 5,10 га земельна ділянка пай під №071 його власний пай, та ( 1/2 частки ) 2,776 га земельної ділянки пай під № НОМЕР_3 успадкований ним після смерті ОСОБА_7 , згідно заповіту від 07.02.1996 за №02 посвідченого Могутненською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1, а.с.48, 49, 229).

Заповітом від 07.02.1996, посвідченого секретарем Могутненської сільської ради за номером в реєстрі 02, ОСОБА_7 , все своє майно та все що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.231).

Відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та організації території колективного сільськогосподарського підприємства ім. Петровського Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Ѕ частина земельної ділянки ОСОБА_5 під №519, площею 7,8780 га, виділена при розпаюванні КСП імені Петровського с. Могутнє Кіровоградського району на території Могутненської сільської ради, успадкована згідно заповіту від ОСОБА_7 . (том 1, а.с. 50, 230).

В акті прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001 (а.с.51-52, 232-233), номер на плані 519 власник землі та землекористувач - ОСОБА_5 , загальна площа -7,878, в тому числі рілля - 7,878; номер на плані 520 власник землі та землекористувач ОСОБА_4 , загальна площа 8,787, в тому числі рілля - 8,787. Крім того, вказані копії актів в графі найменування власників землі та землекористувачів біля прізвищ ОСОБА_5 та ОСОБА_4 містять відмітку Ѕ.

Згідно копії рішення Могутненської сільської ради від 16.10.2001 № 123 про передачу у приватну власність земельних часток (паїв) із земель колективної власності громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке вказано підставою видачі ОСОБА_4 оспорюваного державного акту, згідно якого вирішено передати у приватну власність земельні частки (паї) за рахунок земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Петровського для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) - ріллі, згідно схеми поділу земель та додатку №1.

Відповідно додатку до рішення сесії від 16.10.2001 № 123 - список громадян Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області колишніх членів КСП ім.Петровського, яким передається земельна частка (пай), під номером 71 вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ділянка на плані № 71, площа, що передається згідно схеми поділу земель колективної власності у фізичних гектарах всього 5,10, із них ріллі 5,10; під номером 72 вказано ОСОБА_4 , ділянка на плані № 72, площа, що передається згідно схеми поділу земель колективної власності у фізичних гектарах всього 5,55, із них ріллі 5,55 (а.с.192).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Частиною першою статті 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Отже, судом першої інстанції правильно враховано, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право ОСОБА_1 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме спірна земельна ділянка перебувала у власності позивача, де проходить її межа, чи порушена межа земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.

Аналогічні висновки зроблені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року у справі № 570/1721/20 (провадження № 61-10072св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 372/2650/17 (провадження № 61-12760св19).

Позивач під час розгляду справи клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи не заявляла.

Що стосується доводів скарги про недоведеність фактичної суми витрат на правову допомогу суд виходить з такого.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладено у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 03 березня 2021 року у справі № 640/18964/17 звернуто увагу на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

В постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 зазначено, що розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звернув увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Відповідно до договору про надання правничої допомоги адвоката від 12 травня 2021 року, укладеного між адвокатом Рабеко М.М. та Борщ С.В., Борщ І.В., як клієнтами, останні доручили, а адвокат зобов`язується надавати професійну правничу допомогу та представляти інтереси Клієнтів по цивільній справі № 390/1648/20 в Кіровоградському районному суді (а.с.95).

Згідно акту виконаних робіт (до договору про надання правничої допомоги адвоката від 12.05.2021 є невід`ємною частиною договору) від 12.11.2021 вбачається, що сторони дійшли згоди, що гонорар, який пов`язаний з виконанням договору про надання правничої допомоги по справі 390/1648/20 складає загальну суму 15 000 грн (без часового врахування), а саме ОСОБА_3 7 500 грн, ОСОБА_2 7 500 грн (т.2 а.с.19-20).

Відповідно до розрахунку судових витрат по справі 390/1648/20, з якого слідує, що правнича допомога адвоката Рабеко М.М. складає 15 000 грн, поштові витрати 161,50 грн, а всього на загальну суду 15 161,50 грн., яка сплачена ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 7 500 грн, кожний, що підтверджується прибутковими касовими ордерами та квитанції, що підтверджують поштові витрати на суму 161, 50 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивача на користь відповідачів понесених ними судових витрат, оскільки відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді першої інстанції.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 20 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.11.2022.

Судді:

О.А.Письменний Л.М. Дьомич С.І.Мурашко