Справа № 545/3293/22
Провадження № 2/545/1284/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Богомолової Л.В.

При секретарі: Безгубенко Є.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Новицький Єгор Андрійович звернувся до суду з позовом до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) про зняття арешту з майна та просив суд зняти арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) накладеного на підставі постанови Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 26.08.2009 року в рамках виконавчого провадження №14399120.

Ухвалою суду від 08.08.2022 позовна заява була залишена без руху, судом було вказано на недоліки позову, які є необхідним усунути.

Позивач подав уточнену позову заяву після чого ухвалою суду від 19.08.2022 року відкрито провадження.

В подальшому представник позивача збільшив позовні вимоги та прохав суд скасувати арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови від 11.05.2019 року в рамках виконавчого провадження №59077028, обтяження №31751026 (спеціальний розділ), скасувати арешт з невизначеного майна ( всього нерухомого майна) ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови від 31.08.2009 року в рамках виконавчого провадження №14399120, обтяження №9007057, скасувати арешт з невизначеного майна (всього нерухомого майна) ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови від 14.01.2011 року в рамках виконавчого провадження №23661076, обтяження №10716023; скасувати арешт з невизначеного майна (всього нерухомого майна) ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови від 14.10.2011 року в рамках виконавчого провадження №29241021, обтяження №11740276.

Сторони користуються рівними процесуальними правами/ст. ст. 48,49 ЦПК України/. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред`явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках/ ст. 13 ЦПК України/.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях /ст.ст. 12, 81 ЦПК України/.

Суд розглядає позов за наявними в справі доказами, в межах заявлених позивачем вимог.

У справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити зазначивши при цьому, що даним позовом оскаржує дії державних виконавців.

Відповідач до суду не з?явився, проте надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні збільшених позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного.

Ст. 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Виконавчі дії зачіпають важливі суб`єктивні права осіб, щодо яких вони вчиняються. Власне тому законодавець встановив судовий контроль за вчиненням виконавчих дій.

Представник позивача в обґрунтування своїх вимог вказує на відсутність відкритих виконавчих проваджень, тобто на момент звернення до суду виконавчі провадження закрити в зв`язку з погашенням заборгованості.

Представник позивача визначив здійснити захист майнових прав у позовному провадженні, а не у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, до позову було додано у якості доказів:

- інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.08.2022 року;

- адвокатські запити з приводу арештів майна ОСОБА_1 ;

- рішення з Єдиного реєстру судових рішень від 28.04.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 в поданому позові не надає доказів належності йому нерухомого майна.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №307689872 від 18.08.2022 року арешт був накладений на підставі постанови державного виконавця від 11.05.2019 року в рамках виконавчого провадження №59077028, обтяження №31751026 (спеціальний розділ), накладений арешт з невизначеного майна ( всього нерухомого майна) ОСОБА_1 на підставі постанови від 31.08.2009 року в рамках виконавчого провадження №14399120, обтяження №9007057, накладений арешт з невизначеного майна (всього нерухомого майна) ОСОБА_1 на підставі постанови від 14.01.2011 року в рамках виконавчого провадження №23661076, обтяження №10716023; арешт з невизначеного майна (всього нерухомого майна) ОСОБА_1 накладеного на підставі постанови від 14.10.2011 року в рамках виконавчого провадження №29241021, обтяження №11740276.

Як вбачається з відзиву Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області №26111 від 26.09.2022 року виконавче провадження №59077028 з примусового виконання постанови №55118046, виданої Полтавським РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області 10.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчий збір у розмірі 17159,74 грн не погашено, сума не сплачена.

Таким чином у ОСОБА_1 існує заборгованість в сумі 17159,74 грн, яку він не сплатив.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно, суд дійшов висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Також, враховуючи той факт, що по одній із вимог заявлених позивачем арешт було накладено, згідно ухвали №2-12219 від 03.12.2010 року, виданої Октябрським районним судом, доказів звернення до відповідного суду з заявою про зняття арешту позивачем не надано, доказів щодо розгляду чи не розгляду справи в Октябрському районному суді в межах якої було накладено арешт позивачем не надано. Зазначені представником позивача підстави зверненні з вимогою до Полтавського районного суду Полтавської області про знаття арешту накладеного в межах справи, яка перебувала (перебуває) в провадженні іншого суду, а саме Октябрського районного суду, є не зрозумілою та не обґрунтованою.

З огляду на наведене, у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 259, 264, 265,268 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) про зняття арешту з майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Полтавський районний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя:Л. В. Богомолова