Дата документу 22.11.2022 Справа № 332/664/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/664/22 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/2097/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
Провадження № 22-ц/807/2097/22-2
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2022 року та на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаєтьсявся на те, що він працював на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна». 17.09.2020 року звільнився з підприємства за власним бажанням. Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «УНДІПМ» № 115 від 21.01.2020 року, позивачу вставлено професійне захворювання « Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН - другого ступеню».

Відповідно до Довідки акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 653371 від 23.03.2020 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності по профзахворюванню. Згідно з довідкою серії АБ № 0041522 від 23.03.2020 року позивачу встановлено 30 % втрати працездатності та заборонено важку працю, статичні та динамічні навантаження, робота в умовах пилу.

Зазначав, що в наслідок отриманого захворювання він був змушений з 2020 року постійно, двічі на рік звертатися до лікарень, оскільки при незначному навантажені у нього виникає задишка, кашель, мучить біль у грудях та спині, після кашлю та задишки паморочиться в голові, під час сну у грудях хрипить та приступами мучить кашель, що призводить до переривання сну та відсутності нормального сну і відпочинку.

Після останнього лікування в стаціонарі з 30 листопада 2021 року по 09 грудня 2021 року його стан значно не покращився, всі вказані симптоми залишилися, він потребую санаторно-куротного лікування.

На підставі зазначеного просив стягнути з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в сумі 70 000 гривень та понесені витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в сумі 30 000 гривень, яка обчислена без віднімання сум податків і зборів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» на користь держави судовий збір у розмірі 425 гривень 31 копійку.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням суду та ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне визначення розміру компенсації моральної шкоди, неправильне застосування норм матеріального права (ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України), незаконний розгляд вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу просить змінити рішення суду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі, ухвалу суду скасувати та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» зазначило, що наявність професійного захворювання, складання Акту з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та встановлення втрати працездатності не є безперечним доказом та підставою для стягнення моральної шкоди. Щодо відмови в задоволенні вимог щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, відповідач наголосив на тому, що станом на 13 вересня 2022 року докази здійснення зазначених витрат не були надані. Проте, заява про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу була подана до суду 19 вересня 2022 року, тобто понад встановленого нормами ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку. Посилаючись на вказане, ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» просило залишити скаргу без задоволення, судові рішення без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 30 000 гривень. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні вимоги щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд послався на те, що належний розрахунок правової допомоги не поданий до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що при ухваленні рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2022 року питання про стягнення судових витрат вже вирішено, а додаткове рішення ухвалюється за обставин, якщо дане питання судом не вирішено.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» з 18.07.1997 року по 17.09.2020 року. 17.09.2020 року звільнився з підприємства на власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.3-4, 4 зворот.).

Згідно з Медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «УНДІПМ» № 115 від 21.01.2020 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. ЛН-другого ступеню (а.с.5-6).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.02.2020 року професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» - 10 років 10 місяців та в умовах дії шкідливих виробничих факторів ПрАТ Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» - 22 роки 06 місяців (а.с.7-8).

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від серії 12 ААБ № 653371 від 23.03.2020 року) ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності по профзахворюванню безстроково та заборонено важку працю, статичні та динамічні навантаження (а.с.9).

Відповідно до довідки серії АБ № 0041522 від 23.03.2020 року ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності та встановлено 30 % втрати працездатності внаслідок професійного захворювання безстроково (а.с.10).

За змістом Виписок із медичної карти ОСОБА_1 потребує санаторно-курортного лікування, ЛФК (а.с.13-15).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 173 Кодексу законів про працю України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

За приписами статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 23.03.2020 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 30%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представником відповідача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення тридцяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, а особливо ступінь зниження його престижу та ділової репутації ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання на практику Верховного Суду щодо визначення розміру відшкодування моральної школи є неприйнятними, оскільки розмір такого відшкодування визначається в кожному конкретному випадку.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру моральної шкоди зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції залишив поза увагою наступне.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тож, законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з момент у винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) та у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 520/8309/18.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 професійна правнича допомога в суді першої інстанції надавалась адвокатом Вельможком О.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 14 лютого 2022 року (а.с.178).

Рішення суду у цій справі було ухвалено 13 вересня 2022 року. У ході судового засідання 13 вересня 2022 року представником ОСОБА_2 було заявлено про те, що докази на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 13.09.2022 року. Заява про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами була направлена на адресу суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 16 вересня 2022 року (а.с.181), тобто з дотриманням п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з відповідною заявою знайшли своє підтвердження.

На підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат ОСОБА_2 надав копію договору про надання правничої допомоги від 14 лютого 2022 року , копію акту розрахунку вартості та приймання робіт за Договором про надання правничої допомоги від 14 вересня 2022 року на суму 3 700 грн., копію квитанції до прибуткового касового ордера № 9 від 14.09.2022 року, копію прибуткового касового ордера № 9 від 14.09.2022 року.

За приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з договором про надання правничої допомоги від 14 лютого 2022 року, укладеного з адвокатом Вельможком О.О., оплата послуг адвоката визначається сторонами наступним чином: юридична консультація від 200 грн. до 500 грн. в залежності від складності аналізу ситуації, що потребує вирішення; складання позовної заяви. відзиву на позовну заяву. Заперечення на позовну заяву т.п. в залежності від обсягу та витрат часу від 700 грн. до 2 500 грн.; складання запиту. Клопотання. Заяви. т.п. в залежності від обсягу та витрат часу від 200 грн. до 700 грн.; представництво в судовому засіданні від 700 грн. до 1 500 грн. за вихід до суду в залежності від часу засідання. Вартість послуг адвоката може бути змінена за згодою сторін.

Відповідно до акту розрахунку вартості та приймання робіт за Договором про надання правничої допомоги від 14 вересня 2022 року адвокатом Вельможко О.О. було надано такі послуги:

1) консультація з приводу зазначеного спору та аналіз наданих документів, 0,5 год. роботи 200 грн.;

2) підготовка та складання позовної заяви, 3 години 1 500 грн.;

3) участь в двох судових засіданнях 2 000 грн.

Загальна вартість узгоджених та виконаних робіт становить 3 700 грн.

Надання вказаних послуг підтверджується матеріалами справи.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про те, що належний розрахунок правової допомоги не поданий до суду, є передчасним.

Отже, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 1 586 грн.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню згідно з п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України з прийняттям в цій частині нової постанови про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 1 586 грн.

У зв`язку із скасуванням рішення суду підлягає скасуванню і ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2022 року в частині відмови в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2022 року у цій справі скасувати.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 586 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят шість) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова