№ 336/205/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, за яким просить суд стягнути з ТДВ «Страхової компанії «Кредо» на свою користь суму страхового відшкодування за договорами страхування № DNHENS-17AI1PC від 18.11.2017 на ім`я ОСОБА_2 та № DNPPNS-18AD18K на ім`я ОСОБА_3 у загальній сумі 100 000 гривень та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що його батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклали договори страхування, в тому числі і від нещасних випадків, при відкритті карткового рахунку в АТ «КБ «Приватбанк», з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо». Договір на руки батькам не надавався, як їм роз`яснили, договір був в електронній формі. Виплата в разі смерті застрахованої особи складала 50 000 грн.

06.12.2020 батьки позивача загинули внаслідок отруєння чадним газом у зв`язку з несправністю паливного котла. Кримінальне провадження за фактом смерті батьків було закрито, їх смерть визнана нещасним випадком.

Позивач є єдиним спадкоємцем загиблих. 16.12.2020 року він звернувся у відділення АТ "КБ "Приватбанк", як посередника при укладанні договору страхування та представника страхової компанії, для того, щоб подати необхідні документи для повідомлення про нещасний випадок. Але працівник банку повідомив позивача про те, що, так як він не є страхувальником, а є спадкоємцем застрахованих осіб, то повинен подавати відповідні заяви після того, як пройде 6 місяців після смерті батьків i будуть документи про те, що саме він є спадкоємцем.

10.06.2021 позивач отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та 11.06.2021 знову звернувся до відділення АТ «КБ «Приватбанк» із заявою про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Надалі в телефонній розмові із представником відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про те, що за договором страхування на ім`я ОСОБА_3 необхідно надати додаткові документи, а за договором страхування на ім`я ОСОБА_2 нібито пропущений строк на подачу відповідної заяви.

Тому він 13.07.2021 повторно подав заяву про виплату страхового відшкодування після смерті батька, ОСОБА_2 . Однак 14.07.2021 отримав відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що було порушено строк повідомлення страховика про настання події без поважних причин, що є порушенням п. 4.1.4 Умов страхування.

Щодо договору страхування на ім`я ОСОБА_3 , то відмова у виплаті страхового відшкодування відсутня, проте страхове відшкодування не виплачено.

Позивач на підставі вищевикладеного вважає, що відповідач неналежним чином виконує умови договорів страхування, а відмова у виплаті страхового відшкодування позивачу є незаконною, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів від відповідача (а. с. 15-16).

11.07.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом із витребуваними доказами (а. с. 18-186).

У відзиві до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі ТДВ СК «Кредо») зазначає, що, дійсно, 18.11.2017 між ОСОБА_2 та відповідачем укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків № DNHENS-17AI1PC (застрахованою особою є ОСОБА_2 ), а 13.11.2018 укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № DNPPNS-18AD18K із ОСОБА_3 , за яким остання є застрахованою особою (а. с. 26-34; 35-43).

Згідно з примітками п. 12.2 обох договорів, ці договори укладено із застосуванням Майданчика цивільно-правових договорів (далі-Майданчик) АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі Провайдер) на підставі публічної оферти Страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника. Цей договір страхування (поліс) підписано з боку Страховика із використанням факсимільного відтворення підпису та печатки, а з боку Страхувальника - з використанням електронного підпису шляхом введення Страхувальником у програмні комплекси Майданчика OTP пароля, надісланого на мобільний телефон Страхувальника ОСОБА_4 .

Відповідач зазначає, що 11.06.2021 на гарячу лінію ТДВ СК «Кредо» від позивача надійшло повідомлення про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 настала смерть застрахованої особи ОСОБА_3 внаслідок отруєння чадним газом у зв`язку з несправністю паливного котла. Позивач надав свідоцтво про смерть, довідку про причини смерті та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000873 від 07.12.2020.

Між тим, відповідно до п. 1.3.8 Умов страхування до договору страхування страховик має право відкласти здійснення страхової виплати у разі, якщо по факту, який став причиною настання страхового випадку, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні або розпочато судовий процес. Здійснення страхової виплати відкладається до закінчення розслідування та судового розгляду або невинуватості Страхувальника (Застрахованої особи) або вигодонабувача (спадкоємця). На підставі вказаного пункту Умов ТДВ СК «Кредо», дізнавшись від позивача про наявність кримінального провадження № 0000873 від 07.12.2020, відклало прийняття остаточного рішення, про що складено Страховий акт від 23.07.2021 року № Z215B1B7000007.

На теперішній час будь-якої інформації про закриття вказаного кримінального провадження або винесення судом відповідного рішення на адресу страхової компанії не надходило, а тому обов`язок страховика щодо здійснення страхового відшкодування не настав.

Щодо звернення позивача за договором страхування, укладеного із ОСОБА_2 , ТДВ СК «Кредо» зазначає, що таке звернення надійшло на гарячу лінію ТДВ СК «Кредо» лише 13.07.2021.

Утім, згідно з п. 3.1 Умов страхування договору страхування у разі настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, Страхувальник або Застрахована особа, повинні у строк не пізніше тридцяти днів, а у випадку смерті Застрахованої особи - спадкоємець (цi) у строк НЕ ПІЗНІШЕ 6 місяців з дня настання події, ПОВІДОМИТИ Страховика - про її настання. Згідно п. 3.2. Умов страхування по договору для отримання страхової виплати Страхувальник або Застрахована особа у строк не пізніше тридцяти робочих днів після настання страхового випадку (при тимчасовій непрацездатності - з дня закінчення лікування). а у випадку смерті Застрахованої особи - спадкоємець (- ці) у строк не пізніше 1 року з дня настання події, повинні звернутися до Страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.

Відповідач вказав, що Позивачем пропущений термін, що встановлений пп. 3.1. Умов страхування до договору, оскільки подія з Застрахованою особою сталася 06.12.2020 року, а повідомлення про настання цього випадку надійшло в страхову компанію 13.07.2021 року, тобто через 7 місяців.

У той же час же час, пункт 4.1.4. Умов страхування до договору передбачає, що підставою для відмови Страховика у здійсненні страхової виплати є несвоєчасне повідомлення Страхувальником або Застрахованою особою про настання страхового випадку без поважних на це причин у строки, передбачені цим Договором, або створення Страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Саме цей пункт і став підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, тобто, дії відповідача повністю відповідають умовам договору, який є обов`язковим для виконання сторонами у розумінні ст. 629 Цивільного кодексу України.

До того ж, право страхової компанії відмови у виплаті страхового відшкодування на вищезазначених підставах встановлено п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування", яка передбачає, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Зазначена норма є імперативною, тобто є нормою права, вираження якої зроблено в певній, категоричній формі і не підлягає зміні за ініціативою її адресатів, а також є такою, що не підлягає додатковому тлумаченню. Тому 13.07.2021 року ТДВ СК "КРЕДО" страховим актом № 216DPB70000MX було відмовлено в виплаті страхового відшкодування на підставі вищевикладеного, тому відповідач у відзиві просив суд у задоволенні позову відмовити.

Правом надати відповідь на відзив позивач не скористався.

Під час ухвалення рішення суд відповіднодо вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судом встановлено, що 18.11.2017 між ОСОБА_2 та ТДВ «Страхова компанія «Кредо» укладено договір (поліс) № DNHENS-17AI1PC добровільного страхування від нещасних випадків (а. с. 35-36).

Строк дії відповідно до п. 7 договору становить 12 місяців; договір вважається продовженим на такий самий строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників Договору страхування не заявить про бажання його припинити.

Договір укладено через АТ КБ «ПриватБанк», який є страховим агентом. Згідно з останнім абзацом договору, його укладено із застосуванням Майданчика цивільно-правових договорів (далі-Майданчик) АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (далі Провайдер) на підставі публічної оферти Страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника. Цей договір страхування (полiс) підписано з боку Страховика із використанням факсимільного відтворення підпису та печатки, а з боку Страхувальника із використанням електронного підпису шляхом введення Страхувальником у програмні комплекси Майданчика OTP пароля, надісланого на мобільний телефон Страхувальника Провайдером.

Відтак, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є страховим агентом, як-то визначає ч. 5 ст. 15 Закону України «Про страхування», відповідно до якої страхові агенти фізичні особи або юридичні особи, які діють від імені та за дорученням страховика і виконують частину його страхової діяльності, а саме: укладають договори страхування, одержують страхові платежі, виконують роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком.

Вищевказаним договором, зокрема в п. 5 визначено, що застрахованою особою є ОСОБА_3 , а розмір страхової виплати становить 50 000,00 грн.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що згідно з умовами договору і правил страхування, страховик (ТДВ СК «Кредо») зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування.

Договір з абсолютно аналогічними умовами укладено між ОСОБА_3 та відповідачем 13.11.2018 за № DNPPNS-18AD18K (а. с. 26-27).

Відповідач не заперечує здійснення страхових платежів за вказаними договорами (внесення таких платежів також підтверджується п. 2.5 страхових актів, що надані відповідачем) та чинність договорів страхування станом на день смерті страхувальників.

Дані правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування».

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування», статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (надати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Отже, за своєю правовою природою договір страхування є договором про надання послуг.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України «Про страхування» договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частиною 1 статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором особистого страхування здійснюється незалежно від сум, що виплачуються за державним соціальним страхуванням, соціальним забезпеченням, а також від відшкодування шкоди. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Судом встановлено, що 06.12.2020 настала смерть обох страхувальників згідно із свідоцтвами про смерть від 08.12.2020 серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а. с. 4 5).

Згідно із довідками про причину смерті, смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сталася 06.12.2020 внаслідок токсичної дії оксиду вуглецю (а. с. 55, 65).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.06.2021 спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її син ОСОБА_1 позивач у справі (а. с. 7). ОСОБА_1 також є спадкоємцем ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.06.2021 (а. с. 6).

У зв`язку із смертю батьків ОСОБА_1 звернувся до страхового агента АТ КБ "ПРИВАТБАНК", однак в йому в усній формі було відмовлено в прийнятті заяви про виплату страхового відшкодування з тих підстав, що він є спадкоємцем застрахованих осіб, а не страхувальником, а тому він повинний подавати відповідні заяви після 6 місяців після смерті батьків разом із документами, що підтверджують його право на спадщину.

Отримавши свідоцтва про спадщину 10.06.2021, позивач повторно звернувся до страхового агента 11.06.2021, подавши відповідні заяви.

Зокрема подача заяви про страхову виплату від 11.06.2021 стосовно застрахованої особи ОСОБА_3 підтверджується наданими відповідачем письмовими доказами (а. с. 44, 56).

Частинами 1-3 статті 991 ЦК України та частиною 1 статті 26 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

При цьому відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 25 Закону України «Про страхування» у разі необхідності страховик може робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку; а підприємства, установи та організації мають обов`язок надсилати відповіді страховикам та запити про відомості, пов`язані із страховим випадком.

Разом з тим, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Тобто, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку або надання ним неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише у тому разі, якщо вони позбавили страховика можливості встановити, чи є ця подія страховим випадком.

У системному зв`язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України, яким на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в ньому.

Тобто, виходячи зі змісту вказаних норм можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.

Таку саму правову позицію щодо несвоєчасного повідомлення страховика про страховий випадок як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування висловив і Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 19 своєї Постанови № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 11.06.2021 позивач подав заяву про страхову виплату від 11.06.2021 стосовно застрахованої особи ОСОБА_3 (а. с. 44).

23.07.2021 страховиком було складено страховий акт № Z215B1B7000007 відповідно до п. 3.1 якого смерть ОСОБА_3 кваліфікується як смерть від нещасного випадку, однак рішення про виплату страхового відшкодування відкладено на підставі п. 1.3.8 Умов страхування до договору страхування (до завершення досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду) (а. с. 56-57).

13.07.2021 страховиком було складено страховий акт № Z216DPB70000MX, відповідно до якого ТДВ СК «Кредо» визнало смерть застрахованої особи ОСОБА_2 не страховою подією через порушення строків повідомлення страховика про страхову подію, встановлених п. 3.1 Умов страхування до договору страхування, а також ненаданням заявником документів, що підтверджують настання страхового випадку, а тому у виплаті страхового відшкодування було відмовлено (а. с. 66-68).

Відповідач надав суду копію заяви позивача про страхову виплату стосовно застрахованої особи ОСОБА_2 від 13.07.2021 року (а. с. 58). Письмові докази щодо направлення позивачем аналогічної заяви раніше 11.06.2021 року відсутні, проте позивач наполягає на тому, що у телефонному режимі 11.06.2021 року йому повідомили, що за договором страхування відносно ОСОБА_3 йому потрібно надати додаткові документи, а за договором страхування на ім`я ОСОБА_2 , нібито, пропущений строк на звернення. Тому 13.07.2021 позивач повторно подав заяву про виплату страхового відшкодування за фактом смерті ОСОБА_2 .

Суд вважає, що такі твердження позивача щодо первісного звернення до страхової компанії 11.06.2021 року саме з двома заявами про страхову виплату стосовно застрахованих осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають дійсності, оскільки смерть застрахованих осіб мала місце в один день, також в один день (10.06.2021 року) позивачем отримано свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відтак позивач не мав будь-якого сенсу подавати відповідні заяви у різні дні.

Виходячи з системного трактування вищевказаних норм права, якими врегульовано правовідносини сторін, слід наголосити на тому, що несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.

З огляду на обставини справи суд вважає, що посилання відповідача на пропуск позивачем строку для звернення до страхової компанії з заявою про страхову виплату стосовно застрахованого ОСОБА_2 як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, не можуть впливати на зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування, оскільки за вказаних обставин таке порушення положень договору спадкоємцем страхувальника не перешкоджає страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Крім пропуску строку заявником відповідач, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, послався на таку підставу, дослівно: «Немає документiв = [ Згідно з п.п. 1.2.6, 3.2., 3.3. Умов страхування до Договору Страхувальник (Застрахована особа) повинен надати документи, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку. Згідно п. 1.3.1. Страховик має право вимагати від Страхувальника надання необхідної інформації та документів, мають значення для оцінки ступеня страхового ризику. У зв`язку з тим, що Страхувальником (Застрахованою особою) не надані відповідні Документи, зазначені п.3.3. Умов страхування, дана подія не може бути B кваліфікована як страхова подія, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату.]».

Між тим позивач подав страхувальнику усі документи передбачені п. 3.3 Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, які можуть бути в його розпорядженні, щодо страхової події, зокрема: довідку про причину смерті застрахованої особи, свідоцтво про її смерть.

Як посилається сам відповідач в страховому акті, згідно з п. 1.3.1 страховик має право вимагати від страхувальника надання необхідної інформації та документів, мають значення для оцінки ступеня страхового ризику. Проте таких дій відповідач не вчинив, не витребував документи, які вважав необхідними, від позивача, не зробив також і запитів до правоохоронних чи інших органів про відомості, пов`язані із страховим випадком, відповідно до положень ч. 2 ст. 25 Закону України «Про страхування».

Закон України «Про страхування» пов`язує обов`язок страховика здійснити відшкодування саме із настанням страхового випадку, а не з наданням певних доказів страхувальником на підтвердження чи спростування обставин події страхового випадку. Всі сумніви щодо того, чи є подія страховим випадком, страховик має можливість підтвердити або ж спростувати, однак ТДВ «Страхова компанія «Кредо» не вчинило таких дій, формально відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування.

Відтак, позовні вимоги про стягнення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» страхового відшкодування за договором № DNHENS-17AI1PC від 18.11.2017 підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги щодо стягнення із відповідача страхового відшкодування за договором № DNPPNS-18AD18K, суд доходить висновку, що такі вимоги є передчасними, адже рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, яке відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України Про страхування може бути оскаржено в судовому порядку, ТДВ СК «Кредо» не приймалося, страховим актом № Z215B1B7000007 від 23.07.2021 рішення про виплату страхового відшкодування відкладено на підставі п. 1.3.8 Умов страхування до договору страхування, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від оплати судового збору при поданні позовної заяви. Відтак, у даній справі мають застосовуватися приписи частини 6 статті 141 ЦПК України згідно з якою якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ціна позову у цій справі становить 100 000 грн., відтак судовий збір становить 1000 грн., який підлягає розподілу відповідно до наведеного вище.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_5 із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень за договором страхування № DNHENS-17AI1PC від 18.11.2017, укладеного на ім`я ОСОБА_2 .

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в дохід держави судовий збір у розмірі 500 грн.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», знаходиться за адресою: 69068, м. Запоріжжя, просп. Моторобудівників, 34, .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

07.11.22