Справа № 314/2264/22
Провадження № 2/314/749/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 314/2264/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

13.09.2022 позивач ОСОБА_3 звернулась до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що сторони з 04.12.1993 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 241. Наразі справа про розірвання шлюбу перебуває у провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування сторін у шлюбі ними набуто у спільну сумісну власність подружжя квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка підлягає поділу на підставі ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України.

При цьому, просила врахувати, що з нею проживає малолітній син, а вона з ним є особами різної статі, він потребує окремої кімнати для навчання, відпочинку та розвитку, за вищевикладених обставин, з урахуванням положень ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, вважає, що має право на збільшення частки у спільному майні до 2/3 частин.

На підставі викладеного, просила поділити майно, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до складу якого входить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею право особистої приватної власності на 2/3 частини вищевказаної квартири.

Ухвалою суду від 21.09.2022 справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 24.10.2022.

Ухвалою суду від 24.10.2022 задоволено клопотання позивача ОСОБА_3 , останню звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про поділ майна подружжя на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою суду від 24.10.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 01.11.2022.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов на тих підставах, що в ньому зазначені.

Представник відповідача частково визнав позовні вимоги, зазначивши, що відповідач не заперечує проти поділу квартири у рівних частках, однак заперечує з приводу збільшення частки позивача у спільній сумісній власності подружжя, оскільки при подачі позову, а також під час розгляду справи позивачем та її представником не подано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_3 обставин, зазначених у ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 04.12.1993 сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 241, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Наразі справа про розірвання шлюбу перебуває у провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданому 16.03.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

Під час перебування сторін у шлюбі ними набуто у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія договору купівлі-продажу, посвідченого 09.10.2002 державним нотаріусом Вільнянської держнотконтори Коробкою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1782.

Згідно реєстраційного напису на правовстановлювальному документі, зазначена в цьому документі квартира АДРЕСА_2 , в цілому зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_4 . Запис здійснений 11.10.2002 у реєстрову книгу № 18 за реєстровим № 2713.

Відповідно до висновку про вартість, складеного 05.09.2022 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , ринкова вартість 3-кімнатної квартири загальною площею 58,96 кв.м, житловою площею 41,8 кв.м, розташованої на 5 поверху 5-поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 05.09.2022 складає 320000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

В пунктах 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 наведеної Постанови Пленуму передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 61 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В свою чергу, ч. 3 ст. 70 Сімейного Кодексу України встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 30 постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо збільшення частки у спільному майні до 2/3 частин, позивач просила врахувати, що з нею проживає малолітній син, а вона з ним є особами різної статі, він потребує окремої кімнати для навчання, відпочинку та розвитку.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження недостатності одержуваних аліментів на малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як і не надано доказів взагалі звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, про стягнення заборгованості за аліментами чи про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів.

Навіть на підтвердження того факту, що малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає з матір`ю, позивачем не надано. В свою чергу, у судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому факті, що за домовленістю сторін дитина періодично проживає як з матір`ю, так і з батьком.

Відтак, твердження позивача про те, що розмір аліментів, які вона одержує, є недостатніми для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, є лише припущеннями ОСОБА_3 , які не доведено належними та допустимими доказами.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги положення ч. 3 ст. 70 Сімейного Кодексу України, суд не вбачає підстав для відступлення від засад рівності часток сторін при поділі спірного майна подружжя.

Підсумовуючи наведене вище, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме за позивачем та відповідачем слід визнати право власності на 1/2 частину кожному від спірної квартири.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При подачі позову до суду ОСОБА_3 ухвалою суду від 24.10.2022 була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем.

При звернені до суду з позовом ОСОБА_3 заявлено майнову вимогу щодо квартири загальною вартістю 320000,00 грн., на суму 213334,00 грн. Один відсоток від ціни позову становить 2133,34 грн. В свою чергу позовні вимоги задоволені частково, за позивачем визнається права власності на 1/2 частину спірної квартири на суму 160000,00 грн. Таким чином, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1600,00 грн., що є пропорційним до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 04.11.2022.

Суддя Наталія Миколаївна Свідунович

04.11.2022