ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4836/22 Справа № 185/8302/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А:

23.02.2022р. до суду надійшла скарга ОСОБА_1 через свого представника адвоката Меркулову Тетяну Петрівну на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування вимог скарги скаржник посилався на бездіяльність Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях № 54556466, 54556505, 54556387, 54556440. Зазначені виконавчі провадження були відкриті при примусовому виконанні виконавчого листа № 185/8302/13-ц, виданого Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 06 липня 2015 року. Про порушення свого права заявник дізнався з відповіді Павлоградського ВДВС, яка була ним отримана 10 лютого 2022 року, таким чином строк звернення зі скаргою до суду ним не пропущений. В обґрунтування скарги заявник зазначає, що на час здійснення виконавчого провадження на його майно був накладений арешт, який не був знятий після завершення виконавчого провадження та повернення виконавчих документів стягувачу без виконання. Відсутність відкритого виконавчого провадження та знищення матеріалів виконавчого провадження за терміном зберігання свідчить про відсутність правових підстав для продовження дії арешту майна боржника і тому є підставою для зняття арешту.

У скарзі просив суд визнати незаконною бездіяльність Павлоградського ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях № 54556466, 54556505, 54556387, 54556440 та зобов`язати Павлоградський відділ державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 .

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить хвалу суду скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити його скаргу на бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що судом першої інстанції:

- порушено вимоги норм матеріального та процесуального права, оскільки посилаючись на ч.ч. 3, 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання Павлоградського ВДВС зняти арешт з майна;

- судом першої інстанції не враховані обставини, що мають значення для справи, а саме те, що стягувач не скористався своїм правом на повторне пред`явлення виконавчих листів до виконання у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з інформацією Павлоградського відділу державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) № 34/9879, станом на 01 лютого 2022 року у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 . Надати більш детальну інформацію немає можливості у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання виконавчих проваджень (а.с.19).

За даними реєстру автоматизованої системи виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 були відкриті провадження:

- 22 серпня 2017 року на підставі виконавчого листа № 185/8302/13-ц, виданого Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у сумі 412434 грн 34 коп,

- 28 серпня 2017 року на підставі виконавчого листа № 185/8302/13-ц, виданого Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу у сумі 1544372 грн 38 коп,

- 21 серпня 2017 року на підставі виконавчого листа № 185/8302/13-ц, виданого Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судового збору у сумі 3441 грн,

- 22 серпня 2017 року на підставі виконавчого листа № 185/8302/13-ц, виданого Павлоградським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Форіант» боргу у сумі 309667 грн 50 коп.

21 грудня 2017 року, 26 грудня 2017 року, 28 грудня 2017 року, 14 листопада 2018 року державним виконавцем винесені постанови про повернення виконавчих листів згідно з пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», боржником рішення суду не виконано, борги по виконавчих провадженнях не сплачені.

Отже, Павлоградським відділом державної виконавчої служби здійснювалося виконавче провадження з виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 185/8302/13-ц.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі, органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Право на звернення зі скаргою до суду в рамках виконання судового рішення у цивільній справі регламентовано ст. 447 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника або про опис та арешт майна боржника. Постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Частинами 1 та 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки повернення виконавчого документу стягувачу та вказано, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжив виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках.

При цьому у ній не зазначено такого випадку, як закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом першої інстанції, виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент повернення виконавчих листів), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с.13-18), у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З огляду на викладене, висновок суду про те, що законодавством не передбачено право виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу є правильним, крім того, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, і боржником за яким є саме ОСОБА_1 .

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

З урахуванням викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, про те, що докази погашення спірного боргу матеріали справи не містять, а з огляду на те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, а рішення суду є невиконаним, підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Наведене узгоджується з правовими нормами викладеними у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) у якій зазначено, що «згідно зі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ж.І. Максюта

Судді О.В.Свистунова

М.М.Пищида