Справа № 315/1712/21
Номер провадження № 2/315/48/22
17 січня 2022 року м.Гуляйполе
Гуляйпільський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Окладнікової О.І., за участі секретаря судового засідання Браціло І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
09.11.2021 року до суду звернулася представник позивача Костюк Л.Г. - начальник відділу «Гуляйпільське бюро правової допомоги» Бердянського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_3 із позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилалася на те, що 15 січня 2010 року ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 на підставі розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.01.2010 № 5 «Про створення прийомної сім`ї і влаштування дітей на виховання та спільне проживання» були уповноважені бути прийомними батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
22 вересня 2010 року ОСОБА_1 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , тобто стала власницею нерухомого майна за договором купівлі продажу.
23 вересня 2019 року було винесено розпорядження голови районної державної адміністрації № 264 про припинення функціонування прийомної сім`ї та вибуття із неї особи із числа дітей - сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із зарахуванням її на повне забезпечення до Економіко- правничого коледжу Запорізького національного університету.
07 липня 2020 року ОСОБА_2 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .
07 жовтня 2021 року виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради видана довідка про те, що у житловому будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 фактично не проживає за цією адресою з серпня 2020 року по теперішній час.
Отже, станом на день подачі позовної заяви у вказаному будинку відповідач фактично не мешкає, а отже, вона втратила своє право в ньому проживати. Відповідач не є членом сім`ї позивача.
Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об`єктивно порушуються права позивача, створюючи перешкоди у користуванні вказаним будинком, тому представник позивача просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 19.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач та представник позивача в сьогоднішнє судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача раніше надходила про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач до судового засідання повторно не з`явилася, причин неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (шляхом направлення судових повісток та шляхом публікації оголошень про виклик до суду на сайті Судової влади). Відзив на позов не надано.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Фактичні обставини справи, встановлені судом: відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.09.2010 року, Витягу з Державного реєстру правочинів №9028575, виданого 22.09.2010 року, копії витягу про державну реєстрацію прав №29795719 від 27.04.2011 року, позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-12).
Згідно копії будинкової книги, за адресою АДРЕСА_1 07.07.2020 року була зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була влаштована до родини ОСОБА_1 на підставі розпорядження голови Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області від 15.01.2010 № 5 «Про створення прийомної сім`ї і влаштування дітей на виховання та спільне проживання» (а.с.16-18).
23 вересня 2019 року було винесено розпорядження голови районної державної адміністрації № 264 про припинення функціонування прийомної сім`ї та вибуття із неї особи із числа дітей - сиріт, дітей позбавлених батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із зарахуванням її на повне забезпечення до Економіко- правничого коледжу Запорізького національного університету (а.с.13).
Відповідно до довідки депутата виконавчого комітета Гуляйпільської міської ради від 07.10.2021 року за вих. №02, відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 07.07.2020 року, але фактично за вказаною адресою не проживає із серпня 2020 року (а.с.19).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права: згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.
У Конституції України також закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 405 ЦК України, передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЦК України, відповідно до положень якої, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , доказів того, що позивач чинить відповідачу перешкоди у користуванні будинком суду не надано, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-283, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто Гуляйпільським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.І. Окладнікова