н/п 2/490/925/2022 Справа № 490/8191/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
22 грудня 2022 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого -судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,
розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва з 03.11.2021 року перебуває цивільна справа за позовною заявою АТ КБ "ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця у розмірі 6612,89 грн за кредитним договором б/н від 17.09.2014 року.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з договором № б/н від 17.09.2014 ОСОБА_3 ч отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.
На виконання вимог ст. 1281 ЦК України, Банком 08.09.2020 року була направлена претензія кредитора до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори , та 15.09.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого з заявами про прийняття спадщини не зверталися.
За змістом норм ЦПК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців: таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6 місяців від дня відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї.
Відповідачі по справі ,як спадкоємці ОСОБА_3 , мали право подати заву про прийняття або про відмову від спадщини у строк до 11.03.2020 року. Спадкоємцями , які постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адреса реєстрації яких АДРЕСА_1 .
Таким чином, відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. При цьому згідно з ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину
24.03.2021 року до спадкоємців відповідачів по справі направлено листи-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 17.09.2014 року становить 6612,89 грн, яка складється з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3903,95 грн та 2708,94 грн нарахованої на день сметі пені.
Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.
Одночасно з відкриттям провадженян по справі судом витребувано з Першої Миколаївської Державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Та судом перевірено реєстрацію відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 .
На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів 24.11.2022 року надійшла відповідь з Першої Миколаївської Державної нотаріальної контори , що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - не заводилася.
Ухвалою суду від 03.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті .
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи; до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначено, що позовні вимоги підтримує повністю, згоден на заочний розгляд справи.
Відповідачі, повідомлені в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, не подали відзив.
В порядку ст. 280-281 ЦПК України, судом ухвалено про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів .
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, наступне.
17.09.2014 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В ній він підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг» викладені на банківському сайті. Він зобов`язався виконувати «Умови та правила надання банківських послуг», а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті, що підтверджується підписом у заяві .
Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частина друга статті 207 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між АТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до якого останньому видано кредитну картку з кредитним лімітом.
Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, судом встановлено, щопозичальник порушив умови договору № б/н від 17.09.2014 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», розмір заборгованості до теперішнього часу позичальником не погашений, у зв`язку з чим зобов`язання за договором не виконані в повному обсязі. Із наявних у матеріалах справи слідує, що АТ КБ «Приватбанк» виконав умови цього договору та надав ОСОБА_3 у користування кредитні кошти, а останній отримав у користування ці кошти, однак не виконав своїх зобов`язань щодо їх повернення, внаслідок чого утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3903 грн 95 коп.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
При цьому, як вбачається зі змісту укладеного між сторонами договору від 17.09.2014 року, умови якого зафіксовані лише у анкеті-заяві, яка підписана ОСОБА_3 , не містять ні строку повернення кредиту (користування ним), ні відсоткової ставки за користування кредитним коштами, ні підстав та розміру нарахованих штрафних санкцій за неналежне виконанян умов кредитного договору.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з тарифів банку, витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості тощо. Крім того, звертаючись до суду банк подав до суду довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу позичальнику кредитних карток із зазначенням номера та строку дії (останній раз позичальник отримав банківську картку 22.09.2017 року з терміном дії до 09.21 року), виписку по картковому рахунку за період з 17.09.2014 по 01.10.2019 року тощо.
З вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, останній раз здійснив погашення заборгованості у розмірі 1000 грн 01.11.2018 року.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 17.09.2014 станом на день смерті позичальника мав заборгованість: 6612,89 грн. за наданим кредитом, що складається з 3903,95 грн за тілом кредиту та 2708,94 грн нарахованої пені.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Що стсоується стягнення з спадкоємців позичальника суми нарахованої пені, то суд зазначає наступне.
У анкеті-заяві зазначено, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
З урахуванням встановлених у цій справі обставин, а саме, що належними доказами підтверджено лише погодження сторонами умов, зазначених у анкеті-заяві, тому у суду відсутні підстави для застосовування висновків Верховного Суду України про те, що правила користування платіжною карткою також є складовою кредитного договору, оскільки у справі відсутні будь-які докази на підтвердження погодження сторонами такої умови.
При вирішенні справи судом застосовано правові висновки, висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№ 14-131цс19), суть яких зводиться, до того, у яких випадках Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку можна вважати складовою укладеного між сторонами кредитного договору.
Анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 17.09.2014 року, підписана ОСОБА_3 , не містить інформації щодо погодженого розміру пені, які застосовується у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором.
Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів не містять підпису відповідача, а отже, позивачем не доведено, що позичальник, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що позичальник розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», розміщені на сайті: www.privatbank.ua, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за нарахованою пенею у розмірі 2708,94 грн. є недоведенрми та не підлягають задоволенню.
Згідно копії паспорту позичальника ОСОБА_3 , він був зареєстрвоаний з 1991 року за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно копії паспорту ОСОБА_1 , він був зареєстрований з 2003 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований за цією адресою і на час подачі позову.
Згідно копії паспорту ОСОБА_2 , вона була зареєстрована з 1986 року за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрована за цією адресою і на час подачі позову.
Згідно з свідоцтвом про смерть, виданим 21.09.2019 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 68 років, актовий запис № 114.
04.08.2020 Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою зареєстровано письмову претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» з проханням повідомити, чи заводилась спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_3 , включити кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 6612,89 грн.
У відповіді нотаріальної контори вказано, що не заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . Повідомлено, що в разі звернення до нотаріальної контори спадкоємців боржника , їм буде повідомлено про претензію кредитора.
16.04.2021 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідачів направив лист-претензію про наявність заборгованості за кредитним договором від 17.09.2014 року №б/н. у розмірі 6612,89 грн.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до ч. 1,3 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до положень ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини, з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має пред`явити своїм вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.
Верховний Суд зазначив, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.
З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2014 року ОСОБА_3 уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», з цього часу між ними існували правовідносини щодо користування позичальником кредитними коштами, що надавались банком у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник помер.
З наведених вище мотивів суду, суд дійшов висновку, що на час його смерті спадкодавця невиконані кредитні зобов`язання становлять всього 3903,95 грн, що складаються з неповернутого тіла кредита.
У встановлений законом строк ПАТ КБ «ПриватБанк» направив до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори письмову претензію кредитора до спадкоємців боржника щодо погашення кредитного боргу.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі фактично прийняли спадщину після смерті позичальника відповідно до положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки були зареєстровані з спадкодавцем на час відкриття спадщини, при цьому відповідчами не надано доказів того, що вартість спадкового майна є меншою, ніж борг спадкодавця.
Принцип диспозитивності цивільного процесу (ст.11 ЦПК в попередній редакції та ст.13 ЦПК в чинній редакції) передбачає розгляд судом справи на підставі доказів, наданих сторонами. Предмет доказування (факти, що підлягають встановленню) міститься в диспозиції норми матеріального права та не потребує додаткового роз`яснення судом.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості.
Встановивши, що відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті позичальника ОСОБА_3 , суд доходить до висновку, що вони як спадкоємці позичальника є його правонаступниками у спірних правовідносинах і розмір заборгованості спадкодавця не перевищує розмір їх відповілальності в межах спадкового майна що є підставою для задволення позову.
Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.
За такого, оскільки зворотнього суду не надано, суд вважає встановленим, що частки відповідачів у спадкуванні після смерті ОСОБА_3 , є рівними, а отже борг спадкодавця слід стягнути з пропорційно них у рівних частках, тобто у розмірі по 1 951 грн 98 коп з кожного.
Відповідно до ст.ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12-13,79-81,141,259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця- задовольнити частково.
Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) заборгованість спадкодавця ОСОБА_3 за кредитним договором № б/н від 17.09.2014 року у розмірі по 1 951 грн 98 коп. з кожного та по 670 грн 05 коп. з кожного судового збору.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29.12.2022 року

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО