КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №753/9538/20 Головуючий у І інстанції Волчко А.Я.
Провадження №22-ц/824/8610/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів Писана Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про визнання недійсним договору купівлі-продажу деривативу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_1. пред'явила в суді названий позов до Дарницького районного суду м. Києва, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2. з 08 травня 1992 року.

23 серпня 2019 року ОСОБА_2. уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» ( далі - ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» ) договір № 86933-А/4 купівлі-продажу деривативу згідно з яким Продавець ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» обов'язується передати Покупцеві ОСОБА_2., а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити Дериватив.

Згідно з п.3.1 Договору на дату укладення Договору Сторони визначили Ціну договору у розмірі 238559,9 (двісті тридцять вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень ОСОБА_2. 28 серпня 2019 року сплатив на користь ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» 238559,90 грн., що підтверджується фінансовим чеком, актом прийому-передачі Деривативу №86933-А/4 та актом № 113/03-22 прийому передачі (пред'явлення до виконання) форвардного контракту 86929-А/4 від 23 серпня 2019 року.

Оскільки позивачка не надавала своєї згоди на розпорядження спільним майном подружжя, а саме грошовими коштами в розмірі 238559,9 грн., Договір №86933-А/4 купівлі-продажу деривативу від 23 серпня 2019 року, згідно з яким ОСОБА_2. перерахував на користь ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» вказану вище суму коштів, має бути в судовому порядку визнаний недійсним.

Позивачка просила суд визнати недійсним договір №86933-А/4 купівлі-продажу деривативу від 23 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_2. та ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген». Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Стягнути з відповідачів на користь позивачки сплачений судовий збір.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30 червня 2020 року справу передано на розгляд за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржниця наголошує на тому, що ОСОБА_2. без її згоди розпорядився спільним сумісним майном подружжя, яким є грошові кошти. Не погоджується із позицією суду про те, що предметом договору є квартира, а не грошові кошти, які були лише засобом платежу. Вважає, що грошові кошти, якими розпоряджається подружжя в шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя і спільність їхніх заощаджень, законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Від ОСОБА_2. в строки, встановлені судом апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1. У відзиві ОСОБА_2. визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1. і просить її задовольнити.

ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» в судовому засіданні також надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1. Однак відзив поданий з пропуском встановленого судом строку на його подачу, отже судом не розглядається.

ОСОБА_1. та ОСОБА_2. в судове засідання не з'явились. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Представник ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» - адвокат Герасименко В.М. проти задоволення апеляційної скарги заперечував..

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 1992 року.

23 серпня 2019 року між ОСОБА_2. та ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» було укладено договір № 86933-А/4 купівлі-продажу деривативу згідно з яким Продавець зобов'язується передати Покупцеві, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити Дериватив.

Згідно з п.3.1 Договору на дату укладення Договору Сторони визначили Ціну договору у розмірі 238 559,9 (двісті тридцять вісім тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 90 копійок без ПДВ, що є еквівалентом 9 475,8 (дев'ять тисяч чотириста сімдесят п'ять) доларів США.

На виконання умов Договору ОСОБА_2. 28 серпня 2019 року сплатив на користь ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» вказану вище суму, а саме 238559,90 грн.

23 серпня 2019 року між ОСОБА_2. та ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген» був підписаний Акт прийому-передачі Деривативу №86933-А/4, за яким продавець передав, а покупець прийняв Дериватив з наступними характеристиками: Назва - Форвардний контракт; Вид деривативу - з поставкою базового активу; Форма існування - документарна; Продавець за Форвардним контрактом, код ЄДРПОУ - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТЛОВИЙ КОМПЛЕКС «НОВІ ТЕРЕМКИ», Код ; Дата укладення- 23 серпня 2019 р.; Базовий актив деривативу - майнові права на квартиру №113; Строк дії Форвардного контракту- До виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу майнових прав; Дата реєстрації Деривативу на Товарній біржі - 23 серпня 2019 р. на ТОВАРНА БІРЖА «ПЕРСПЕКТИВА-КОММОДІТІ» (код за ); Кількість, штук - 1 (один).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, що були сплачені ОСОБА_2. за Договором купівлі-продажу деривативу, не є предметом відчуження, адже не були предметом Договору купівлі-продажу деривативу, а виступили лише засобом платежу, тому й обов'язкової письмової згоди на укладення Договору купівлі-продажу деривативу другого з подружжя законом не вимагається на відміну від договорів коли грошові кошти виступають предметом відчуження: договір дарування грошей, договір пожертви, договір позики грошових коштів.

Відповідно до підпункту 14.1.45. статті 14 Податкового Кодексу Дериватив - документ, що засвідчує право та/або зобов'язання придбати чи продати у майбутньому цінні папери, матеріальні або нематеріальні активи, а також кошти на визначених ним умовах.

В даній справі активом виступають майнові права в об'єкті будівництва - тобто право в майбутньому отримати квартиру за певними технічними показниками.

Таким чином враховуючи правову природу укладеного договору, суд першої інстанції вважав, що не можливо стверджувати про укладення одним з подружжя договору на розпоряджання майном (грошовими коштами), що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду виходячи з такого.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Частинами першою-третьою статті 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вищевказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладення дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо.

Згідно зі статтею 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Особливим різновидом речей є гроші (грошові кошти).

Гроші становлять особливий різновид рухомого майна. Вони найчастіше виступають як законний платіжний засіб у оплатних договорах, але можуть бути також предметом деяких цивільно-правових правочинів (заповіту, договорів позики, дарування, кредитних договорів тощо).

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

ОСОБА_1. обгрунтовувала позовні вимоги про визнання недійсними укладених другим з подружжя - ОСОБА_2. договору купівлі-продажу деривативу з ТОВ «КУА «Андере Ріхтінген», посилаючись на те, що такі договори виходять за межі дрібного побутового правочину, стосуються цінного майна і передбачають відчуження ОСОБА_2. на користь продавця спільних грошових коштів у значному розміру (238559 грн.), що порушує її права на спільне майно подружжя.

Колегія судів вважає, що укладаючи оспорюваний договір купівлі-продажу деривативу, ОСОБА_2. діяв в інтересах сім`ї, оскільки набув майнові права на квартиру, які стали спільною сумісною власністю подружжя, а не розпорядився коштами всупереч інтересів сім'ї, а тому сама по собі відсутність письмової згоди ОСОБА_1. на укладення її чоловіком оспорюваного договору стосовно цінного майна, не може слугувати достатньою правовою підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення суду підлягає залишенню без мін

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: