Справа № 337/164/22
Провадження № 2/337/1765/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року Хортицьки районний м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії,

в с т а н о в и в :

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії.

Позов мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку у позивача як отримувач пенсії по інвалідності, яка була призначена на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії АВ № 1024207 від 06.02.2019 року, яка зберігається в пенсійній справі відповідача, термін інвалідності закінчився 28 лютого 2021 року.

На виконання вимог п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» №553-ІХ від 13 квітня 2020 року, позивачем було продовжено виплату відповідачу пенсії по інвалідності до закінчення терміну дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

В березні 2021 року спеціалістом Головного управління зроблено запит до обласної МСЕК № 3 для з`ясування підтвердження продовження терміну або скасування групи інвалідності.

В квітні 2021 року листом Обласної МСЕК було повідомлено, що відповідач був оглянутий 19.01.2021 року та групу інвалідності йому не було встановлено.

На підставі отриманої інформації Обласної МСЕК, спеціалістом відділу з питань виплати пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян була проведена перевірка правильності виплати пенсії ОСОБА_1 та встановлено факт переплати пенсії за період з 01 березня 2021 року по 30 квітня 2021 року у сумі 2918 грн 85 коп., занесено до реєстру утримань зайво виплачених сум пенсій (допомоги) внаслідок зловживань з боку одержувачів пенсії і допомоги.

Позивач звернувся з листом про повернення коштів пенсії до АТ «Ощадбанк», і банк повернув до УПФУ суму пенсії за квітень 2021 року в сумі 2918 грн. 85 коп., а сума пенсії за березень 2021 року на рахунку була відсутня. На прохання УПФУ, відповідач ОСОБА_1 суму пенсії не повернув, тому просив стягнути з відповідача у судовому порядку переплачену суму пенсії ОСОБА_1 у розмірі 2918 грн. 85 коп. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2270 грн.

Ухвалою суду від 14.01. 2022 року по справі було відкрито провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

14 лютого 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 надала суду відзив, в якому просила поновити строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу за безпідставністю.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року представнику відповідача адвокату Кузнецовій В.С. було встановлено додатковий строк на подачу додаткових доказів по 14.02.2022 року.

Заочним рішенням від 16.05.2022 року було задоволено позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та стягнуто з ОСОБА_1 суму надміру сплаченої пенсії та судові витрати.

18.08.2022 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду, яка була задоволена судом ухвалою від 29.09.2022 року, справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах цивільної справи наявна письмова заява про розгляд справу без участі представника позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Кузнецова А.С. в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача, який перебуває у складі Збройних сил України, категорично заперечує проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, які зазначені в заяві про скасування заочного рішення суду.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі на підставі документів, які знаходяться в матеріалах справи, у відсутності сторін.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 1024207 від 06.02.2019 року, виданої Комунальною установою «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради, ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності до 01 березня 2021 року ( а.с. 13).

Із доданих до позову протоколів вбачається, що у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності ОСОБА_1 , йому було призначено пенсію за інвалідністю з 22 січня 2016 року, яку він мав отримувати до 28 лютого 2021 року.

Статтею 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб встановлено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією.

Оскільки відповідачу ОСОБА_1 пенсія була призначена до 01.03.2021 року, позивачу було відомо щодо строків виплати пенсії і позивач мав би припинити виплату пенсії після 28.02.2021 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у випадку пропуску строку повторного огляду особою з інвалідністю, що отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначеного карантину.

Як вбачається з виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0548224 від 25.01.2016 року , ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності до лютого 2017 року ( а.с. 19), далі 24.01.2017 року встановлено 3 групу інвалідності до 01.02.2018 року ( а.с.17), 22.01.2018 року встановлено 3 групу інвалідності до 01.02.2019 року ( а.с. 15), 06.02.2019 року встановлено 3 групу інвалідності до лютого 2021 року ( а.с.13).

Як вбачається з вказаного, відповідачем ОСОБА_1 строки чергового огляду МСЕК не порушувалися.

Крім того, ОСОБА_1 не повідомляв орган пенсійного забезпечення, що він не може вчасно пройти огляд через дію карантину, жодних заяв від нього з цього приводу не надходило.

У квітні 2021 року ОблМСЕК, листом, повідомило позивача про те, що ОСОБА_1 був оглянутий 19.01.2021 року, групу інвалідності йому не встановлено ( а.с.9).

Як зазначено у позовній заяві позивачем, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Запорізькій області було заподіяно матеріальних збитків.

Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17 та від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17.

Згідно із пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка є спеціальною нормою для правовідносин, суми пенсій, виплачені надміру, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів недобросовісності отримувача пенсії.

Так, обов`язковою ознакою, необхідною для стягнення надміру виплаченої пенсії, по-перше є, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача, зловживання з його боку або усвідомлення набувачем подання ним в органи пенсійного фонду недостовірних даних.

Суд дійшов висновку про те, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Доказів того, що за переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера, чи відповідач допустив недобросовісну поведінку, позивач суду не надав.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, у справі «Гаші проти Хорватії» та у справі «Трro проти Хорватії».

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ( рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року. Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи вказане вище, суд вважає, що у задоволені позову слід відмовити.

При розподілі судових витрат, суд, керуючись положенням ст.141 ЦПК України та враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити, судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.1215 ЦК України, ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141, 258,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої пенсії, судового збору, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г.Є. Гнатик