1Справа № 335/9371/21 2/335/392/2022
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
01 листопада 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючої судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Коваль Г.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пшець Олександра Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «2х2 Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації прав власності, визнання право власності на майно,-
Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пшець Олександра Вікторовича звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «2х2 Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації прав власності, визнання право власності на майно.
Представником позивача до суду надано відповідь на пояснення, в яких представник позивача адвокат Пшець Ю.Ю. зазначає, що з обґрунтуванням відповідача щодо законності дій відносно звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку не погоджується, просить задовільнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.01.2022 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія» договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер 125, - засвідчений 03.06.2021 року приватним нотаріусом Щелковим Д.М.
1)докази повідомлення іпотекодавця про намір здійснити відчуження іпотечного майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;
2)кредитний договір від 22 червня 2011 року №439;
3)іпотечний договір від 22 червня 2011 року №642;
4)договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №43 від 21.06.2018 року;
5)договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором №43/1 від 21.06.2018 р.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву в якій просить розглядати справу у відсутність представника, підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судовому засіданні 04.10.2022 року представник позивача позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні за змістом позовній заяві.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, відзиви та витребувані докази в повному обсязі у тому числі і оригінали доказів для огляду в судовому засіданні так і не надали.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином.
Згідно з ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 84,247,280,281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2710. На підставі рішення міської ради №15 від 19.02.2016 проспект Леніна в місті Запоріжжі було перейменовано на проспект Соборний.
22 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Український Професійний Банк» (далі ПАТ «УПБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №439.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 та ПАТ «УПБ» 22 червня 2011 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., який зареєстровано в реєстрі за №642, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час підписання іпотечного договору ПАТ «УПБ» взяв оригінал договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2710, та технічний паспорт на квартиру, хоча жодним пунктом іпотечного договору такі повноваження первинного ігю- текодержателя не зафіксовані. Пізніше, 23.03.2016 року, ОСОБА_1 довелось взяти дублікат договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2710, який має силу оригіналу, видано 23.03.2016 року, приватним нотаріусом ЗМНО Чорненькою О.М., за р.№328.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/15235/14 від 18.05.2015 року (https://revestr.court.gov.ua/Review/44303560),яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07.10.2015 року (https://revestr.court.gov.ua/Review/52219303), у задоволенні позову ПАТ «УПБ» про визнання права власності на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позову стало зокрема ненадання банком документів на підтвердження реальної вартості квартири, а наданий банком звіт про оцінку майна визнано неналежним доказом реальної вартості квартири, оскільки звіт не відповідав дійсній вартості квартири. Крім того, загальна сума заборгованості визнана судом невимірною з вартістю квартири, що є предметом іпотеки. Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 року касаційну скаргу ПАТ «УПБ» залишено без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції залишені без змін (https://revestr.court.gov.Ua/Review/75524114).

Під час розгляду цієї справи позивачу стало відомо, що ПАТ «УПБ» направляв вимогу про усунення порушень №01-10/3007 від 28.10.2013 року, згідно якої станом на 28.10.2013 заборгованість перед ПАТ «УКБ» склала 102 763, 83 грн., з яких:76 666,76 грн. - заборгованість по строковому кредиту,13 047,43 грн. - заборгованість по простроченому кредиту;1 667,32 грн.- заборгованість по строкових процентах;10 503,56 грн. - заборгованість по прострочених процентах;878, 76 грн. - заборгованість по пені.

Згідно договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №43 від 21.06.2018 року та договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за іпотечним договором №43/1 від 21.06.2018 р. ПАТ «УПБ» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Грошової Світлани Василівни передало право вимоги на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄРДПОУ: 38750239). Згідно розділу 4 договору №43 від 21.06.2018 року, ціна договору склала 42 413,40 грн. відповідно до додатку №1 до Договору №43 від 21.06.2018 року загальна сума права вимоги складала всього 427 669,94 грн., з яких:30 000,28 грн. - строкова основна сума заборгованості по кредиту;59 713,91 грн. - прострочена основна сума заборгованості по кредиту;1 795,79 грн. - прострочені нараховані проценти;130 530,42 грн. - прострочені нараховані проценти;205 629,54 грн. - пеня.

25 липня 2021 року ОСОБА_1 отримала копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 259869001, від 03.06.2021, згідно якого їй стало відомо, що 03.06.2021 року право власності на квартиру ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , - зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за ТОВ «2X2 ФІНАНС» () на підставі договору купівлі-продажу квартири серія та номер 125, виданий 03.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М., підстава для внесення запису: рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58540558 від 03.06.2021 року, номер запису про право власності 42312680. Відтак з вищевказаного позивач дізналася, що право власності на квартиру ОСОБА_1 зареєстровано за ТОВ «2X2 ФІНАНС» () на підставі оформлення договору купівлі-продажу.

Статтею 41 Конституції України, статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «По іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Водночас, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки іпотекодержателем третій особі визначено статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно ч.І ст.38 ЗУ «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іиотекодержатель зобов`язаний за ЗО днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір, У разі невиконання цієї умови іпотекоде- ржатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Відповідно до ч.6 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Так, відповідно до п.8 іпотечного договору від 22 червня 2011 року відомості про предмет іпотеки викладені у Витязі з Реєстру прав власності на нерухоме майно №30300785, виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації від 15 червня 2011 року. Вартість предмету іпотеки відповідно до вищезазначеного Витягу становить 80 680 грн.

Відповідно до п.11 іпотечного договору від 22 червня 2011 року сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 280 000 грн.

Також пунктом 11 іпотечного договору сторони погодили, що оціночна вартість предмета іпотеки є приблизною вартістю предмета іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки в будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально складуться на ринку нерухомості на момент його реалізації.

Згідно вимоги ТОВ «УКБ» (правонаступником якого є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») про усунення порушень від 28.10.2013 року вих.01- 10/3007, заборгованість складала 102 763,83 грн. Ця вимога стала підставою для звернення ПАТ «УКБ» до суду 23.12.2014 року із позовом у справі №335/15235/14, відтак право нараховувати проценти за кредитним договором припинилось 23.12.2014 року, оскільки, пред`явивши цей позов, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, після чого у кредитора припинилось право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню.

Відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості об`єкта житлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість квартири станом на 21.08.2021 року становить 1 279 291,00 (один мільйон двісті сімдесят дев`ять тисяч двісті дев`яносто одна) гривня.

Отже загальна сума заборгованості у 102 763,83 гри, є не співмірною з вартістю квартири в 1 279 291,00 грн.. що є предметом іпотеки.

Так, Відповідачем 2 не було погоджено вартість об`єкта іпотеки, не було належним чином здійснено оцінку іпотечного майна, ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» здійснило продаж квартири ОСОБА_1 , вартість якої перевищує суму заборгованості (згідно вимоги про усунення порушень №01-10/3007 від 28.10.2013 року) у 102 763,83 грн. в 12 разів.

З комплексного аналізу положень ст. ст. 35, 38 ЗУ «Про іпотеку» вбачається, що оскільки таке повідомлення від ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про намір укласти договір на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодавець, ОСОБА_1 , не отримувала, не було належним чином здійснено оцінку іпотечного майна, не було погоджено з іпотекодавцем ціну продажу іпотечного майна, то продаж належного ОСОБА_1 майна - є незаконним, і це є підставою для недійсності договору купівлі-продажу квартири від 03.06.2021, посвідченого за реєстровим номером 125 приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М., яким право власності на квартиру зареєстровано за ТОВ «2X2 ФІНАНС», номер запису про право власності 42312680. Вважаю, що укладення договору купівлі-продажу квартири іпотеко- держателем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на користь ТОВ «2X2 ФІНАНС» від 03.06.2021 р. є незаконним та підлягає визнанню недійсним, водночас майно набуте за таким договором підлягає поверненню власнику шляхом визнання права власності на квартиру ( АДРЕСА_1 ) за ОСОБА_1 .

Згідно ч. 7 ст.38 ЗУ «Про іпотеку», розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Оскільки невідомо ціну продажу предмета іпотеки, за яку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» продало об`єкт нерухомості, квартиру, на користь ТОВ «2X2 ФІНАНС», в той час як ринкова вартість квартири складає 1 279 291,00 гривня, розмір основного зобов`язання 100000,00 грн.. відтак невідома ні сума виручки від продажу предмета іпотеки, ні решта виручки. Решту виручки від продажу предмета іпотеки Товариством «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» ОСОБА_1 не повернуто, що не спростовано відповідачами.

Відповідно до ч. 8 ст.38 ЗУ «Про іпотеку» Іпотеко держатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Аналогічно, звіту про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки на адресу ОСОБА_4 не надходило, що свідчить про протиправність дій ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» щодо продажу майна, належного ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відтак договір купівлі-продажу є недійсний, оскільки вчинено з порушенням закону, тому підлягає визнанню недійсним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.З ст.205 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст.216 ЦК України, зокрема, ч.І ст.216 ЦК України вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відтак наслідком визнання оскаржуваного договору купівлі-продажу нерухомого майна, є скасування запису про право власності на спірне майно за ГОВ «2X2 ФІНАНС» та визнання права власності за позивачем.

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» застосувало спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодер жателем на підставі ст.38 ЗУ «Про іпотеку» та на підставі іпотечного застереження.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Д.М. здійснив державну реєстрацію права власності за договором купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за TOB «2Х» ФІНАНС» з порушенням законодавчо встановленої процедури реєстрації правочину.

Відповідно до ч.І ст.12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ст.36 ЗУ «Про іпотеку» закріплено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудо- вого врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Порядок посвідчення такого правочину встановлений Законом України «Про іпотеку» та Наказом Міністерства Юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (зі змінами та доповненнями, далі - Порядок).

Відповідно до п.2.7 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку, якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження.

Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.2.11 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку, нотаріус має право посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки іншій особі за наявності відомостей про те, що інші особи, які мають зареєстровані в установленому законодавством порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відмовились одержати надіслані на їх адресу повідомлення про намір продати предмет іпотеки. Про цю обставину повинна свідчити зроблена на зворотному повідомленні відмітка органу зв`язку.

Відповідно до п.2.13 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку ціна продажу предмета іпотеки має бути встановлена за згодою між іпотеко держателем та іпотекодавцем. У разі недосягнення згоди щодо ціни продажу предмет іпотеки здійснюється за ціною, не нижчою за встановлену незалежною оцінкою, що підтверджується відповідним актом про оцінку. Оскільки з іпотекодавцем ціну продажу предмету іпотеки не погоджено, невідомо, за якою ціною здійснено продаж предмета іпотеки, у зв`язку з чим до суду подається відповідна заява про витребування доказів.

З урахуванням вищезазначеного, іпотекодержатель має довести як факт надіслання відповідної вимоги іпотекодержателю, так і факт отримання такої вимоги іпотекодержате- лем. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 та від 12 квітня 2017 року у справі № 822/862/15.

Як вбачається з наведеної норми права документом на підставі якого провадиться реєстрація правочину повинен підтверджувати саме факт отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги саме про намір укласти договір купівлі-продажу за попередно погодженою ціною. Оскільки, як вказано вище, іпотекодержатель письмово не повідомив іпотекодавця про намір укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки, не погодив ціну продажу предмета іпотеки, а тому і надати нотаріусу копії такої вимоги та копії документів, що підтверджують її отримання, а також документів, що підтверджують погодження ціни з іпотекодавцем (боржником), що підтверджують завершення тридцяти денного строку з моменту її отримання відповідач не міг, то нотаріусом не додержано вимог закону про порядок посвідчення правочинів, а саме договору купівлі-продажу предмету іпотеки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), а тому рішення про реєстрацію права власності на спірне майно (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 58540558 від 03.06.2021) має бути скасоване, а запис про реєстрацію права власності (номер запису 42312680 від 03.06.2021) за ТОВ «2X2 ФІНАНСИ» має бути вилучені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо визнання права власності на квартиру за ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2710. На підставі рішення міської ради №15 від 19.02.2016 проспект Леніна в місті Запоріжжі було перейменовано на проспект Соборний.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №242495939 від 01.02.2021 року щодо об`єкту нерухомого майна, квартири за адресою: АДРЕСА_1 , розділ «Актуальна інформація про право власності» містить запис про право власності №31808579 від 27.05.2019 року, згідно якого власником нерухомого майна є ОСОБА_1 . Підставою для державної реєстрації прав вказано дублікат договору купівлі-продажу, серія та номер: 2710, виданий 22.08.2002 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М. (дублікат видано 23.03.2016 року р,№328), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

В інформаційній довідці від 01.02.2021 наявний запис про іпотеку №31809538 від 22.06.2011, запис внесено на підставі іпотечного договору №642 від 22.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Савицькою О.В., де строк виконання основного зобов`язання 11.06.2021 р„ розмір основного зобов`язання 100 000,00 грн. Боржником вказано ОСОБА_1 , іпотекодержателем: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», .

Крім того, в інформаційній довідці від 01.02.2021 наявний запис про державну реєстрацію обтяжень, зокрема номер запису про обтяження 31809481 від 22.06.2011 р., заборона на нерухоме майно, де обтяжувачем вказано ПАТ «Український професійний банк», , обтяжуються майно ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору номер 642 від 22.06.2011 р.

Після укладення оскаржуваного договору 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «2x2 ФІНАНС», запис про реєстрацію обтяжень, заборон з реєстру вилучено, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №267503046 від 10.08.2021 року. Право власності зареєстроване за ТОВ «2X2 ФІНАНС», номер запису про право власності 42312680.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

П. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Такий правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18.

Оскільки право власності на спірну квартиру набуте та зареєстроване за ТОВ «2X2 ФІНАНС» без достатніх правових підстав, разом із визнанням недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідченого 03.06.2021 р. приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М., скасуванням рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелко- вим Денисом Михайловичем від 03.06.2021, індексний номер 58540558, одночасно має бути визнано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , яка володіє квартирою на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №2710.

Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди мають враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, при передачі об`єкта нерухомості в іпотеку, іпотекодавець не втрачає право власності на це майно, лише має місце обмеження щодо розпорядження таким майном.

Відповідно до ч.І ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьев проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У ст.2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Визнання правочину недійсним, а саме договору купівлі продажу квартири від 03.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М. за реєстровим №125, за яким ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» відчужила нерухоме майно на користь ТОВ «2X2 ФІНАНС» без згоди іпотекодавця одночасно з визнанням права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 є належним способом захисту, що обґрунтовується наступним.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19.

Оскільки спірна квартира вибула з володіння позивача поза його волею, так як вибула із власності позивача на підставі повноважень наданих ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» договорами про відступлення права вимоги без дотримання вимог ст.ст.35, 38 ЗУ «Про іпотеку», і договір іпотеки за своєю правовою природою є забезпечувальним зобов`язанням за кредитним договором, що не свідчить про існування в іпотекодавця бажання на відчуження іпотечного майна, тому наявні правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, номер 125 від 03.06.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щелковим Д.М., одночасно із скасуванням рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58540558 від 03.06.2021 р., та визнання права власності за ОСОБА_1 .

Щодо доводів письмових пояснень відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» щодо звіту про оцінку майна, то слід зазначити, що згідно наданого цим відповідачем звіту про оцінку майна, продаж предмету іпотеки відбувся за 220 440 грн., тобто за заниженою ціною. У звіті вказано дату обстеження об`єкту - 18 травня 2021 року, що не відповідає дійсності, оскільки відповідачем не спростовані доводи позивача щодо того, що 18 травня 2021 року ніхто не обстежував та не оглядав квартиру, а отже звіт про оцінку майна є недійсним.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Частиною третьою статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець із власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Національний стандарт N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року N 1440 (далі - Національний стандарт N 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Національним стандартом N 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт N 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року N 1442 (далі - Національний стандарт N 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту N 2 та з урахуванням Національного стандарту N 1, яким визначено загальні засади.

Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту N 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту N 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Разом із цим відповідно до пункту 56 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Крім того, статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі N 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі N 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі N 917/628/17.

Відтак надана відповідачем експертна оцінка спірного нерухомого майна була проведена з порушенням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду нерухомого майна, зокрема його внутрішнього огляду, що вплинуло на визначення вартості оцінюваного майна та, відповідно, призвело до реалізації нерухомого майна за заниженою ціною майже в 6 разів, оскільки ринкова вартість квартири становить 1 279 291,00 грн., а не 220 440,00 грн.

Окрім того, оцінювач не звертався до власника майна, ОСОБА_1 , з вимогою забезпечити доступ оцінювача до об`єкта для його об`єктивної оцінки ,що не спростовано відповідачами.

Відтак під час проведення оцінки майна оцінювачем було порушено положення Закону "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національного стандарту № 2 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, що є підставою для визнання такої оцінки майна недійсною, а договір відчуження нерухомого майна за такою оцінкою - недійсним. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року у справі № 461/4240/17.

У свою чергу, у висновку про вартість майна відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту N 1 та пунктів 1,6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №753/3055/18.

Щодо неповідомлення іпотекодавця про ціну, за якою майно відчужено третім особам.

Відповідно до ч.б ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Як зазначено у позовній заяві, і не спростовано наданими відповідачем 2 доказами, іпотекодавця не було повідомлено про ціну, за якою ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» мало намір здійснити продаж предмета іпотеки. Згідно висновку Верховного суду, викладеного у постанові від 29.09.2021 в справі № 310/2400/18 (https://revestr.court.gov.Ua/Review/l 01138334 ) «В разі звернення на предмет іпотеки у судовому порядку боржник не позбавлений можливості перевірки дотримання прав під час відповідних процедур, проте при позасудовому порядку саме дотримання процедури попередження у вимозі є гарантією не порушення його прав, а тому невідповідність вимоги про усунення порушення умовам договору є істотним порушенням, яке впливає на обсяг прав позивача, який має право знати про ціну майна, за яку воно набувається у власність».

Всупереч статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 27 іпотечного договору від 22.06.2011 року, на адресу позичальника жодні вимоги про усунення порушення виконання кредитного зобов`язання не надходили. Надана копія поштового повідомлення на засвідчення факту вручення позивачу вимоги про усунення порушення не підтверджує того факту, що саме вимога № 1/1327 від 03.02.2021 знаходилася в цінному поштовому конверті і була отримана позивачем.

З огляду на усе вище наведене в сукупності, а також на ті обставини, що витребувані судом докази в повному обсязі відповідачами так суду надані і не були, відзиви не подано, тож суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223 ч.4, 263-265, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пшець Олександра Вікторовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «2х2 Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та Гарантія», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович про визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації прав власності, визнання право власності на майно, задовольнити .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 58,78 кв. м., житловою площею 42,39 кв. м., що був укладений 03 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» () та Товариством з обмеженою відповідальністю «2X2 ФІНАНС» (), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем.

Скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно винесене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Денисом Михайловичем від 03.06.2021, індексний номер 58540558 (час внесення 17:16:59) від 03.06.2021, номер запису про право власності 42312680 щодо проведення реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю 2X2 ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 050, місто Київ, ВУЛИЦЯ МЕЛЬНИКОВА, будинок 12).

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ" (, місцезнаходження : вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), витрати по сплаті судового збору у розмірі 11350,00 грн. (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень 00 коп).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 10.11.2022 року

Суддя Ю.В. Апаллонова