Провадження № 2/337/1383/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Нетяга М.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, який мотивує тим, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює бухгалтером у Житлово-будівельному кооперативі №218 «Комунальник-11», який створено у вказаному будинку. Відповідачка ОСОБА_2 є мешканцем цього будинку. 02.06.2022р. відповідачка ОСОБА_2 у додатку «Вайбер» у групі мешканців ЖБК №218 «Комунальник-11», в якій на той час перебувало 69 учасників, розповсюдила відносно неї недостовірну інформацію про її причетність до злочину, який скоїла сама, а саме написала: «Т.е., ты продала справку с печатью и подписями моей бывшей невестке, сфабриковала дело, а аферистка я! Молодец.». Незважаючи на те, що відносно відповідачки ОСОБА_2 26.11.2014р. ухвалено вирок за ч.3 ст.358 КК України за підробку документів, вона на протязі тривалого часу стверджує, що винна у цьому позивачка, а саме, що вона продавала довідки її колишній невістці.

Також зазначає, що у грудні 2013 року, перебуваючи на посаді голови правління ЖБК №218 «Комунальник-11», яку вона займала з липня 2009 року по 2018 рік, до неї звернулась колишня невістка відповідачки ОСОБА_4 та попросила вказати у довідці до опікунської ради її доньку ОСОБА_5 , яка повинна бути зареєстрована за місцем реєстрації її батька ОСОБА_6 , повідомивши, що раніше, а саме у 2011 та 2012 роках для одержання допомоги, як малозабезпечена родина, вона отримувала від колишнього чоловіка довідки ф.204, в яких до складу зареєстрованих осіб входила донька ОСОБА_7 . Оскільки позивачка, як голова правління ЖБК, таких довідок не надавала, а дитина ОСОБА_6 не була зареєстрована за місцем реєстрації свого батька, вона звернулась до УПСЗН ЗМР по Хортицькому району м.Запоріжжя та дізналась про наявність підроблених довідок, у зв`язку з чим звернулась до правоохоронних органів. В результаті розгляду кримінального провадження було встановлено, що підписи на довідках поставлені відповідачкою ОСОБА_2 , відбитки печатки та штампу ЖБК були зроблені за допомогою копіювально-розмножувальної техніки. Отже, ОСОБА_2 безпідставно звинувачує її у злочині, а саме у змові з її колишньою невісткою та у незаконному продажі їй довідок. Такі неправдиві твердження відповідачки завдають їй моральних страждань, переживань, підривають її ділову репутацію, оскільки вона працює бухгалтером та нараховує мешканцям ЖБК суми для сплати за житлово-комунальні послуги. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачки до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи. Поширенням вказаної недостовірної інформації відповідачка створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушила її честь, гідність та ділову репутацію, завдала душевних страждань та спричинила моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000 грн. При цьому зазначає, що відповідачка має борги за використані послуги, які станом на 01.06.2022р. становлять 24473,73 грн.

Просить визнати недостовірною та такою, що порушує права на повагу до її честі, гідності та ділової репутації інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 02.06.2022р. у додатку «Вайбер» у групі мешканців ЖБК №218 «Комунальник-11» наступного змісту: «Т.е., ты продала справку с печатью и подписями моей бывшей невестке, сфабриковала дело, а аферистка я! Молодец.»; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію шляхом розміщення інформації у додатку «Вайбер» у групі мешканців ЖБК та на паперових повідомленнях на дошці оголошень на кожному під`їзді ЖБК №218 «Комунальник-11»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду 50 000,00 грн., з яких 24473,73грн. вона зобов`язується перерахувати на рахунок ЖБК з подальшим перерахуванням постачальникам комунальних послуг.

Ухвалою суду від 21.06.2022р. у справі за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

18.07.2022 року до суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про поновлення строку на його подання, яке було задоволено 07.09.2022 року в ході підготовчого судового засідання, відзив прийнятий судом до розгляду. У відзиві відповідачка зазначила, що з позовними вимогами ОСОБА_1 вона не згодна та вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Між нею та позивачкою приблизно з 2009 року склалися особисті неприязні відносини, між ними неодноразово виникали сварки. Підставою початку таких відносин вона вважає її наполягання на отриманні від позивачки, яка на той час займала посаду голови ЖБК №218 «Комунальник-11», детального розрахунку вартості комунальних послуг, які нараховувались членам ЖБК. Її наполягання та вимоги позивачка сприймала агресивно, відповідала образами, на письмові запити не відповідала взагалі. 17.08.2018р. на загальних зборах членів ЖБК замість позивачки головою правління ЖБК було обрано іншу особу, а відповідачку обрано до складу ревізійної комісії. Контроль за фінансово-господарською діяльністю правління ЖБК та бухгалтера стало її статутним правом та обов`язком. Натомість позивачка, яка продовжувала вести бухгалтерію ЖБК, безпідставно зосередила у себе всю документацію ЖБК та чинить перепони щодо ознайомлення з ними та проведення перевірки ревізійною комісією. Під час особистих бесід з позивачкою вона висловлювала своє оціночне судження щодо таких дій позивачки. Жодних прямих звинувачень на адресу позивачки про вчинення нею злочину, нею не висловлювалось. Зазначає, що позивачкою в якості доказу надано роздруківку на паперовому носії з невідомого джерела та невідомого змісту. Будь-яка інформація, викладена у додатку «Вайбер» є електронною інформацією та ЦПК передбачений порядок подання електронних доказів. Крім того, ніяких написів та поміток на оголошенні на дошці оголошень на будинку ЖБК вона теж не робила. Позивачкою не доведено факт причетності її до написів певної інформації на оголошенні. Вважає, що факт поширення інформації відповідачкою відносно позивачки, а також те, що внаслідок цього були порушені її особисті немайнові права, позивачкою не доведено. Також позивачкою не доведено спричинення відповідачкою їй моральної шкоди та її розмір. Просить у задоволенні позову відмовити повністю, понесені судові витрати покласти на позивачку.

07.09.2022р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 під час судового розгляду позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додатково повідомила, що між нею та відповідачкою тривалий час існують напружені конфліктні відносини. У 2010 році ОСОБА_2 зверталась до суду з аналогічним позовом до неї. Пройшло 12 років і вона також вирішила звернутись до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом стало те, що у 2014 році вона займала посаду голови правління ЖБК №218 «Комунальник-11», відповідачка ОСОБА_2 є членом цього ЖБК. Від УПСЗН Хортицького району м.Запоріжжя вона дізналась про існування підроблених довідок про склад сім`ї ОСОБА_2 , де була вказана її онука, яка ніколи за адресою відповідачки АДРЕСА_2 , не проживала. У зв`язку з цим вона звернулась до правоохоронних органів. Вироком від 26.11.2014р. встановлена винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України, а саме у підроблені офіційного документу, а саме вказаних довідок. Після цього, 17.08.2018р. на загальних зборах членів ЖБК ОСОБА_2 заявила, що позивачка заплатила судді, а вона не винна. 02.06.2022р. у додатку «Вайбер» у групі мешканців ЖБК №218 «Комунальник-11», в якій зареєстровано до 80 учасників, відповідачка ОСОБА_2 розповсюдила щодо неї негативну неправдиву інформацію, а саме звинуватила її у скоєнні злочину, а саме у продажі у 2014 році довідок ЖБК її колишній невістці. Вказана обставина підтверджується скриншотом переписки у вказаному додатку, який є належним доказом у справі. Зміст такого повідомлення у додатку Вайбер може бути змінений лише автором повідомлення, тобто відповідачкою. Крім того, за почерком вона впізнала, що саме відповідачка на дошці оголошень ЖБК зробила напис про те, що голова та бухгалтер ЖБК «воры». Оскільки така інформація не відповідає дійсності, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, завдає їй моральних страждань, вона вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

Під час промови в судових дебатах позивачка ОСОБА_1 заявила про зменшення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та просила задовольнити позов в цій частині на суму 25000,00 грн.

Разом з тим, суд вважає, що така заява позивачки не має правових наслідків, оскільки відповідно до ст.49 ЦПК України позивач має право змінити позовні вимоги, збільшити/зменшити розмір позовних вимог шляхом подання відповідної письмової заяви лише до закінчення підготовчого провадження. Вчинення таких дій на стадії судових дебатів не допускається.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Мальцева О.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, просили в задоволені позову відмовити повністю та вирішити питання про стягнення з позиваки на користь відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Представник відповідачки адвокат Мальцева О.О. додатково пояснила, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, не підтверджений належними та допустимими доказами, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди та в чому вона полягає. Так, наданий позивачкою скріншот переписки у додатку «Вайбер» з невідомого джерела є неналежним доказом. Твердження позивачки, що відповідачка ОСОБА_2 робила негативні написи про неї на оголошеннях, що вивішувались у ЖБК, є необґрунтованими та нічим не підтверджуються.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні додатково пояснила, що дійсно в додатку «Вайбер» існує група мешканців ЖБК №218 «Комунальник-11», адміністратором якого є позивачка ОСОБА_1 . В цій групі завжди негатив. Вона теж писала у групі повідомлення, але їх зміст не пам`ятає. 1-2 червня 2022р. мешканці будинку у вказаній групі обговорювали різні теми, зокрема, просили ОСОБА_1 , як бухгалтера ЖБК, відзвітувати перед ними. У своїх повідомленнях у вказаній групі вона ніколи не звинувачувала позивачку у злочині, проте інколи висловлювала свої оціночні судження щодо неї як бухгалтера, задавала питання. Крім того, зазначила, що скріншот допису, яка надала позивачка у паперовому вигляді, не є належним доказом у справі, оскільки під час перенесення такої інформації з електронного на паперовий носій його зміст міг бути змінений, відредагований. Дослівний зміст своїх дописів у групі не пам`ятає.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, знаходить позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно з ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ч.2 та 3 ст.34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У ст. 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст.299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації

За приписами ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно з ч.4, ч.7 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Такий правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 30.06.2020р. у справі № 127/1380/18, від 23.06.2022р. у справі № 689/418/21.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»).

Верховний Суд у постанові від 10.02.2021р. у справі № 753/338/19 зазначає, що при розгляді справ вказаної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням (п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із ч.2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Судом встановлено, що сторони позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є мешканцями багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 (арк.5, 15), в якому створено ЖБК №218 «Комунальник-11».

Також судом встановлено, що 23.12.2013р. ОСОБА_1 , яка на той час займала посаду голови правління ЖБК №218 «Комунальник-11», а також інші члени правління ЖБК, звернулись до Хортицького РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області із повідомленням про виявлення факту підробки довідок форми №204 мешканкою ЖБК ОСОБА_2 (арк.10).

Вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.11.2014р. ОСОБА_2 визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України за фактом підробки офіційного документу, а саме довідок про склад сім`ї ОСОБА_2 (арк.8-9).

Також судом встановлено, що мешканцями багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 було створено групу у мобільному додатку- месенджері «Вайбер» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Позивачка ОСОБА_1 станом на 02.06.2022р. та на час звернення до суду з вказаним позовом займала посаду бухгалтера ЖБК №218 «Комунальник-11».

Між сторонами тривалий час існують напружені конфліктні відносини.

Вказані обставини визнаються сторонами та в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом у зв`язку із тим, що у групі мешканців ЖБК №218 «Комунальник-11» у додатку «Вайбер», відповідачка ОСОБА_2 розповсюдила відносно неї недостовірну інформацію про її причетність до злочину, яка, як вона вважає, принижує її честь, гідність та ділову репутацію, завдало їй моральної шкоди.

На підтвердження вчинення відповідачкою ОСОБА_2 неправомірних дій, які полягали у поширенні про неї недостовірної інформації, позивачкою ОСОБА_1 було надано скріншот переписки у додатку Вайбер у групі «ЖБК Комунальнитк-11» від 02.06.2022р. на одному аркуші, в якому позивачка виділила червоною пастою висловлювання автора з ім`ям « ОСОБА_8 » на російській мові: « ОСОБА_9 , ты продала справку с печатью и подписями моей бывшей невестке, сфабриковала дело, а аферистка я! Молодец. Но не увиливай, бухгалтерию на проверку» (арк.12).

Крім того, позивачкою ОСОБА_1 до позовної заяви долучено «копію об`яви з написом» (так вона зазначила у додатках до позову), яка за змістом містить звернення до мешканців (адресат конкретно не визначений) з повідомленням про прийняття правлінням рішення про збільшення внесків на утримання будинку. Поверх змісту вказаного звернення міститься напис маркером «Воры председатель и бухгалтер» (арк.13).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають через наступне.

Оцінюючи надані позивачкою ОСОБА_1 докази на предмет їх належності, допустимості та доказового значення, суд доходить висновку, що останні жодним чином не доводять факт вчинення будь-яких неправомірних дій з боку відповідачки.

Так, наявний в матеріалах справи скріншот переписки з додатку «Вайбер» на одному паперовому аркуші, який містить допис на який посилається позивачка: «Т.е., ты продала справку с печатью и подписями моей бывшей невестке, сфабриковала дело, а аферистка я! Молодец.», автором якого є « ІНФОРМАЦІЯ_2 », водночас не містить відомостей щодо конкретної особи, якій адресований цей допис та кого він стосується. При цьому зі скриншоту вбачається, що у переписці приймало участь декілька осіб, у тому числі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », на скріншоті зазначено 66 учасників, а у позовній заяві позивачка ОСОБА_1 вказує взагалі на 69 учасників.

Крім того, достовірно встановити, що автором вказаного допису є відповідачка ОСОБА_2 , враховуючи, що зміст такого допису нею фактично заперечувався, теж неможливо. Сам факт наявності спірної інформації без встановлення її автора, не може вважатись поширенням відомостей саме відповідачкою.

Взагалі суд зауважує, що відповідні паперові відтворення електронної інформації не можуть слугувати достатнім належним та допустимим доказом, з огляду на те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 11.06.2019р. у справі №904/2882/18, від 24.09.2019р. у справі №922/1151/18, від 28.12.2019р. у справі №922/788/19, від 16.03.2020р. у справі №910/1162/19.

Суд наголошує, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подати докази та довести ті обставини на які посилається, і несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона.

Враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 вимоги процесуального законодавства щодо подання електронного доказу не дотримано, оригіналу електронного доказу, паперова копія якого додана до позовної заяви, не надано та у позові не зазначено щодо наявності у неї або іншої особи оригіналу такого електронного доказу, а відповідачка ОСОБА_2 ставить під сумнів відповідність поданої паперової копії оригіналу, про що зазначала ще під час підготовчого провадження у справі, зокрема, у відзиві на позовну заяву, то такий доказ не береться судом до уваги.

При цьому суд враховує, що позивачка під час підготовчого провадження не скористалась наданим їй правом на подання відповіді на відзив, заявлення клопотань про долучення або витребування доказів, у тому числі електронних, а також інших клопотань, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Під час судового розгляду судом було відмовлено у задоволенні заявленого позивакою ОСОБА_1 клопотання про відтворення у судовому засіданні в якості доказу інформації, що стосується предмету спору та міститься на флеш-носії, який вона принесла в судове засідання, у зв`язку з порушенням строків та порядку подання таких доказів у справі.

Щодо тверджень позивачки ОСОБА_1 про розповсюдження відповідачкою ОСОБА_2 щодо неї негативної та недостовірної інформації шляхом напису поверх оголошення на дошці об`яв ЖБК №218 «Комунальник-11» висловлювання на російській: «Воры председатель и бухгалтер», то вони взагалі нічим не обґрунтовані та не підтверджені. Копія такого оголошення з написом, яка надана позивачкою, не містити ні інформації щодо місця його поширення, ні автора, ні конкретної особи, якої воно стосується. Такі твердження фактично є припущенням позивачки, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інших доказів про поширення відповідачкою відносно позивачки інформації, на яку остання посилалась у позові, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши повідомлені позивачкою обставини та надані докази, суд вважає, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діях ОСОБА_2 юридичного складу правопорушення, що могло би бути підставою для задоволення позову.

Встановивши, що позивачкою не доведено обставин та не надано доказів, які свідчили б, що відповідачкою були вчинені дії, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачки, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про захист честі, гідності та ділової репутації не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди, то підстави для її задоволення теж відсутні, оскільки суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість її вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.

На підставі викладеного у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що оскільки у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, але вона є інвалідом 2-ї групи безстроково і звільнена від сплати судового збору, то такі судові витрати компенсується за рахунок держави.

Щодо заявлених відповідачкою ОСОБА_2 до відшкодування витрат в сумі 8000,00 грн. на професійну правничу допомогу, то суд враховує, що позивачка, будучи звільненою від сплати судового збору не звільняється від сплати решти судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу.

Визначаючи суму стягнення на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги приписи ч. 4 ст.137 ЦПК України, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, вирішуючи питання про стягнення з позивачки на користь відповідачки понесених нею витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що в межах цієї справи відповідачка отримувала правову допомогу адвоката Мальцевої О.О. та сплатила за це в загальній сумі 8000,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються копією договору про надання правничої (правової) допомоги №37-ФО від 14.07.2022р., копією додаткової угоди №1 від 14.07.2022р. до договору про надання правничої (правової) допомоги №37-ФО від 14.07.2022р., ордером серії АР №1094490 від 04.08.2022р. та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №332 від 22.01.2021р., актами №1 від 14.07.2022р, №2 від 15.07.2022р., №3 від 21.10.2022р. приймання-передачі документів з розрахунками із зазначенням вартості робіт та витрачених годин, квитанцією №21/101/2022 від 21.10.2022р. про оплату ОСОБА_2 витрат за послуги за цим договором в загальній сумі 8000,00 грн.

Разом з тим, у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 зазначила, що не погоджується із наданим відповідачкою розрахунком суми судових витрат, посилаючись на те, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн., які заявляє відповідачка до стягнення, не є співмірними із складністю справи, фактично витраченим адвокатом часом та обсягом відповідних послуг.

Оцінивши заявлені позивачкою заперечення, які суд знаходить частково доречними, виходячи з предмету спору, ціни позову, складності справи та значення справи для сторін, критеріїв реальності адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням часу здійснення представництва, розумності їх розміру, суд, відповідно до вимог ст.137 ЦПК України, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивачки на користь відповідачки до 5000 грн.

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені витрати на правову допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02 листопада 2022 року.

Суддя М.В.Сидорова

02.11.2022