РІШЕННЯ

іменем України

01 листопада 2022 рокуСправа №451/849/22
Провадження № 2/451/429/22

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Радехові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в:

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

В позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - брат позивача. Спадкове майно, що залишилось після смерті брата ОСОБА_4 , становить земельна ділянка площею 2,1651 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 - площею 0,3743 га; ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,0940 га; ділянка № НОМЕР_3 - площею 0,2016 га, ділянка № НОМЕР_4 - площею 1,4952, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Радехівської міської ради, і які належали спадкодавцю ОСОБА_4 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії IV -ЛВ № 028893 виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою Львівської області 24.12.1999 року, і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 4683. Прийнявши спадщину та вступивши в управління володіння майном спадкодавця за законом, позивач як єдиний спадкоємець, мав намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, у Радехівській державній нотаріальній конторі, однак не може, у зв`язку з відсутністю належного правовстановлюючого документа, а саме державного акту на право приватної власності на землю, оскільки такий видано після смерті, а відтак державний нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися з позовом в суд, що підтверджується довідкою від 22.06. 2022 року за № 219/01-16. Оскільки позивач, як спадкоємець не має змоги оформити право власності відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. За таких обставин позивач звертається до суду з позовом про визнання права власності на земельні ділянки. Просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку площею 2,1651 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 - площею 0,3743 га; ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,0940 га; ділянка № НОМЕР_3 - площею 0,2016 га, ділянка № НОМЕР_4 - площею 1,4952, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Червоноградського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті брата позивача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати по справі просить покласти на позивача (а.с.4-7).

У підготовче судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без його участі, позов підтримує повністю та просить задоволити (а.с.26).

Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.46).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали суду заяви, в яких позов визнали повністю та просили розгляд справи проводити без їх участі (а.с.20,37).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України.

За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 - брат позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_6 видане 24.03.1995 року Дмитрівською сільською радою, Радехівського району Львівської області (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 - батько позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_7 , видане 11 грудня 2012 року Дмитрівською сільською радою, Радехівського району Львівської області (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 - мати позивача, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_8 , видане 02 липня 2014 року виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради, Радехівського району Львівської області (а.с.17).

Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження позивача ОСОБА_1 , виданого відділом ЗАГС в с. Дмитрів Радехівського району Львівської області, Свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_9 , виданого 4 вересня 1974 року відділом ЗАГС Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_10 , виданого відділом ЗАГС Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області та Свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_11 , виданого відділом ЗАГС Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.10,43-45).

Спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 становить земельна ділянка площею 12.1651 га, яка складається із земельних ділянок площею 0.3743 га, площею 1.4952 га, площею 0.2016 га та площею 0.0940 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Радехівської міської ради (раніше Дмитрівської сільської ради), і які належали спадкодавцю, згідно Державного акта на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №028893, виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою Львівської області (а.с.13).

Згідно довідки №498, виданої 17 квітня 2018 року виконкомом Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав і на день смерті був зареєстрований в АДРЕСА_1 . Від імені гр. ОСОБА_4 , виконкомом Дмитрівської сільської ради не посвідчувався заповіт. З ним на день смерті були зареєстровані наступні особи: брат - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; брат - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; братова - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; брат - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ); батько - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.11).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №69274140 від 22.06.2022, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.15).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №70294605 від 12.10.2022, після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.41).

Державний нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки Державний акт, який належав ОСОБА_4 (день смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), виданий після його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.14).

З матеріалів спадкової справи №177/2014 заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_6 , видно, що ОСОБА_3 - син спадкодавця, звертався із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, та йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 лютого 2016 року, зареєстроване в реєстрі за №143, згідно якого спадщина складається з житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.50-66).

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР).

Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 200, 206, 258-259, 263-265, 315 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на земельну ділянку площею 2,1651 га, яка складається із чотирьох земельних ділянок: ділянка № НОМЕР_1 - площею 0,3743 га; ділянка № НОМЕР_2 - площею 0,0940 га; ділянка № НОМЕР_3 - площею 0,2016 га, ділянка № НОМЕР_4 - площею 1,4952 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Радехівської міської ради Львівської області (раніше Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області), в порядку спадкування після смерті брата позивача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 1 листопада 2022 року