Справа № 201/4036/22
Провадження № 2/201/254/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Онікс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 квітня 2021 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Онікс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 17 січня 2019 року о 16:50 в місті Дніпро по узвозу Кодацькому в районі електроопори № 4 сталась дорожньо-транспортна пригода. Водій автомобіля марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , якому було завдано механічні пошкодження. 06 березня 2019 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності водія автомобіля марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що спричинив вище зазначену дорожньо-транспортну пригоду. 11 лютого 2019 року було проведено експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТ3, яким встановлено вартість матеріального збитку в сумі 302529,50 грн., нанесеного власнику автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого 17 січня 2019 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 03 вересня 2013 року між ПрАТ СК «Онікс» в подальшому перейменованим на ПрАТ « Консалтингова компанія «Онікс» та реорганізованим в ТОВ «Консалтингова компанія «Онікс» та ТОВ «Віейбі Лізинг» було укладено Генеральний договір №Г-061-001 добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного). 02 липня 2018 року до вище зазначеного Генерального договору укладено страховий поліс № 061-001/18/07-06 про страхування автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 . 18 січня 2019 року ТОВ «Віейбі Лізинг» - власником автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було подано до позивача заяву потерпілого про збиток транспортного засобу за №7. Відповідно до умов Договору страхування Позивач зобов?язався виплатити в межах страхової суми страхове відшкодування за збиток, нанесений вищевказаному транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На підставі службової записки про подію вх. 7 від 18 січня 2019 року, заяви потерпілого про збиток транспортного засобу, заяви про виплату страхового відшкодування від 20 лютого 2019 року, рахунку на оплату № 445 від 19 лютого 2019 року, рахунку на оплату № 446 від 19 лютого 2019 року, Позивачем був складений страховий акт № 061-001/18/07-06/919 від 06 березня 2019 року, яким встановлено факт настання страхового випадку та визначений розмір страхового відшкодування у сумі 299323,90 грн. Зазначена сума була сплачена особі, яка здійснювала ремонт поткодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №1273 від 11 березня 2019 року. Відповідно до акту виконаних робіт №AЛ00219525 від 24 квітня 2019 року, акту виконаних робіт № АЛ00217174 від 24 квітня 2019, укладених між ТОВ «Віейбі Лізинг» та ПП «Аеліта», на ремонт автомобіля марки «КIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , витрачено 299323,90 грн. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №007052645 (страхова сума за шкоду, завдану майну, становить 100000 грн, франтиза - 1000 грн). На виконання умов договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 299 323,90 грн., а тому до позивача перейшло право на отримання від відповідача компенсації витрат з виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «KIA NIRO», ресстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА», то з відповідача, як винної особи в ДТП, у користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Таким чином, відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди - 299323,90 грн та страховою виплатою ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності - 99000 грн з урахуванням франшизи, а саме відповідач повинен сплатити Позивачу 200323,90 грн. Відповідачу було надіслано вимогу щодо добровільної сплати 200323,90 грн. у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги. Станом на дату подачі позову Товариство не отримало коштів від відповідача. Враховуючи наведене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом (а.с.2-6)

Від представника відповідача 15 червня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки висновок експертного дослідження автотоварознавця від 11 лютого 2019 року є неналежним доказом, у зв`язку з тим, що відповідача не було запрошено на проведення огляду експертом, експерт не попереджався про кримінальну відповідальність, експертом була визначена вартість матеріального збитку на дату проведення оцінки. Крім того, страховий поліс є додатком до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) а не самою угодою. Однак самого Генерального договору, укладеного між позивачем та ТОВ «Віейбі Лізинг», а якому була б передбачена суброгація до позовної заяви не надано (а.с.89-90).

25 червня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримав заявлені позовні вимоги (а.с.99-105).

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 23 квітня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. (а.с.74).

Ухвалою судді від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Онікс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (а.с.75-76).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.78).

До суду 19 травня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.79).

Ухвалою судді від 15 липня 2021 року провадження у вказаній справі зупинено для проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с.139-140).

Ухвалою судді від 22 жовтня 2021 року провадження у вказаній справі було поновлено без проведення експертизи (а.с.150).

Ухвалою судді від 10 листопада 2021 року провадження у вказаній справі зупинено для проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с.162-163).

Ухвалою судді від 22 жовтня 2021 року провадження у вказаній справі було поновлено без проведення експертизи (а.с.173).

Ухвалою судді від 12 травня 2022 року провадження у вказаній справі зупинено для проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с.185-187)

Ухвалою судді від 22 жовтня 2021 року провадження у вказаній справі було поновлено без проведення експертизи (а.с.204).

Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.216).

Відповідач надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та врахувати той факт, що на момент ДТП він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Приват-Майстер», що було встановлено в судовому порядку (а.с.217).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 січня 2019 року о 16 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Фольксваген», д/н НОМЕР_3 , рухався в районі електроопори № 4 по узвозу Кодацький в м. Дніпрі, де не врахувавши дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості, внаслідок чого не впорався з керування та скоїв зіткнення з автомобілем «КІА», д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась у зустрічному напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження зазначеним транспортним засобам, крім того тілесних ушкоджень зазнала водій ОСОБА_2 .

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2019 року по справі №201/1082/19 було визнано винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладенона останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 340,00 грн. (а.с.7).

11 лютого 2019 року було проведено експертне дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТ3, яким встановлено вартість матеріального збитку в сумі 302529,50 грн., нанесеного власнику автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого 17 січня 2019 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с.21-25).

03 вересня 2013 року між ПрАТ СК «Онікс» в подальшому перейменованим на ПрАТ «Консалтингова компанія «Онікс» та реорганізованим в ТОВ «Консалтингова компанія «Онікс» та ТОВ «Віейбі Лізинг» було укладено Генеральний договір №Г-061-001 добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) (а.с.106-111).

02 липня 2018 року до вище зазначеного Генерального договору укладено страховий поліс № 061-001/18/07-06 про страхування автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.9).

18 січня 2019 року ТОВ «Віейбі Лізинг» - власником автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було подано до позивача заяву потерпілого про збиток транспортного засобу за №7 (а.с.10).

На підставі службової записки про подію вх. 7 від 18 січня 2019 року, заяви потерпілого про збиток транспортного засобу, заяви про виплату страхового відшкодування від 20 лютого 2019 року, рахунку на оплату № 445 від 19 лютого 2019 року, рахунку на оплату № 446 від 19 лютого 2019 року, позивачем був складений страховий акт № 061-001/18/07-06/919 від 06 березня 2019 року, яким встановлено факт настання страхового випадку та визначений розмір страхового відшкодування у сумі 299323,90 грн.(а.с.10-15).

Зазначена сума була сплачена особі, яка здійснювала ремонт поткодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням №1273 від 11 березня 2019 року (а.с.16).

Відповідно до акту виконаних робіт №AЛ00219525 від 24 квітня 2019 року, акту виконаних робіт № АЛ00217174 від 24 квітня 2019, укладених між ТОВ «Віейбі Лізинг» та ПП «Аеліта», на ремонт автомобіля марки «КIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_2 , витрачено 299323,90 грн. (а.с.17-18)

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy» з реєстраційним номером НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №007052645 (страхова сума за шкоду, завдану майну, становить 100000 грн, франтиза - 1000 грн).

На виконання умов договору страхування позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 299 323,90 грн., а тому до позивач вважає, що до нього перейшло право на отримання від відповідача компенсації витрат з виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «KIA NIRO», реєстраційний номер НОМЕР_4 . Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля марки «KIA NIRO», ресстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА», то з відповідача, як винної особи в ДТП, у користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Таким чином, на думку позивача, відповідач повинен відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди - 299323,90 грн та страховою виплатою ПАТ «НАСК «ОРАНТА» по договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності - 99000 грн з урахуванням франшизи, а саме відповідач повинен сплатити позивачу 200323,90 грн.

Відповідачу було надіслано вимогу щодо добровільної сплати 200323,90 грн. у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги (а.с.62-66).

Також встановлено, що на час скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Приват-Майстер», що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року у справі № 201/11917/21 (а.с.191-193).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з вимогами п.1), п. 3).ч.1 ст.129 Конституції України одними з основних засад судочинства є:1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості;

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.

Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У зв`язку з переходом права вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів посилаючись на ст. 1191 ЦК України.

Відповідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, норми спеціального Закону № 1961-IV надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках.

Однак згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону N 1961-IV, до спірних правовідносин не застосовується.

Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про страхування».

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди . Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. тже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13).

Як зазначено вище, на час скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Приват-Майстер», що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2022 року у справі № 201/11917/21 (а.с.191-193).

З урахуванням викладеного слід дійти до висновку, що в даному випадку ОСОБА_1 не є належним відповідачем у справі, а отже в задоволенні позову слід відмовити, оскільки він керував транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків, тому саме ТОВ «Приват-Майстер», має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої його працівником. Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18).

Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог суд прийшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, не є вірним.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-78 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Онікс» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Федоріщев С.С.