Справа № 450/2417/21 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/2074/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П. , Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Петришина А.М. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року у справі за позовом Служби автомобільних доріг у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди (збитків) у розмірі 32 605, 00 грн., -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

В червні 2021 року Служба автомобільних доріг у Львівській області звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди (збитків) у розмірі 32 605, 00 грн.

В обґрунтування позову покликалась на те, що 30.05.2020 року на автомобільній дорозі загального користування державного значення Т-14-16 Львів - Пустомити - Меденичі, на ділянці дороги км 12+100 Пустомитівського району Львівської області, громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «PEUGEOT - PARTNER», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої державі, в особі Служби автомобільних доріг у Львівській області, заподіяно майнову шкоду (збитки), яка виражається в пошкодженні 25 п. м. металевого турнікетного огородження, яке слугує для забезпечення безпеки дорожнього руху. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.10.2020 року, встановлено вину ОСОБА_1 . Вказаною Постановою встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «PEUGEOT - PARTNER», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду : придорожня металева огорожа, в результаті чого пошкодив її. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди державі в особі Служби автомобільних доріг у Львівській області заподіяно майнову шкоду (збитки), яка виражається в пошкодженні 25 п. м. металевого турнікетного огородження, яке знаходяться на балансі Служби автомобільних доріг у Львівській області. Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва Служби-автомобільних доріг у Львівській області, затвердженого заступником начальника Служби 10.06.2020 року, сума завданої Відповідачем державі майнової шкоди становить 32 605.00 грн. Відповідно до довідки № 999896 про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 30.05.2020 року, учасником ДТП був автомобіль марки «PEUGEOT PARTNER», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Відповідно до інформації на сайті МТСБУ, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «PEUGEOT PARTNER», д.н.з. НОМЕР_2 , не був застрахований, відомості щодо його належності до пільгової категорії громадян відсутні. На підставі наведеного просила позовні вимоги задоволити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року позовні вимоги Служби автомобільних доріг у Львівській області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Служби автомобільних доріг у Львівській області (р/р НОМЕР_3 АТ Укрексімбанк, МФО 322313, ) майнову шкоду у розмірі 32 605, 00 грн. (тридцять дві тисячі шістсот п`ять гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Служби автомобільних доріг у Львівській області, 2 270, 00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Петришин А.М., подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків, що викладені у рішенні суду обставинам справи.

Вказує, що Служба автомобільних доріг у Львівській області є неналежним позивачем у справі, оскільки пошкоджене дорожнє огородження знаходилось в селі Малечковичі, а відтак сама дорога та дорожні огородження належать Солонківській територіальній громаді.

Зазначає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована.

Також, на думку апелянта, суд припустився неповного з`ясування обставин справи в частині розрахунку збитків, адже поданий позивачем доказ розміру завданої шкоди, а саме зведений кошторисний розрахунок не міг братись судом до уваги. Посилається на постанову ВС від 12.03.2018 року, в якій зазначено, що пред`явлення вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Окрім цього, звертає увагу суду на те, що Постанова Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 жовтня 2020 року якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП не має преюдиційного значення при вирішенні даної справи, оскільки суд був не вправі встановлювати вину ОСОБА_1 , оскільки справа по суті не розглядалась.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

21 вересня 2022 року від Служби автомобільних доріг у Львівській області надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просять рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.10.2020 року у справі №450/1659/20 встановлено, що 30.05.2020 року о 23 год. 15 хв. на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі 12 км. + 100 м., с. Малечковичі, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Peugeot-Partner д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (придорожня металева огорожа). При ДТП пошкоджено металеву огорожу 25 метрів, автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим ОСОБА_1 порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Вказаною постановою встановлено, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі щодо ОСОБА_1 , закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Зазначена постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 24.10.2020 року.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З довідки № 03-2876/08-01 від 16.06.2020 року, вбачається, що Служба автомобільних доріг у Львівській області є балансоутримувачем автомобільних доріг загального користування державного значення Львівської області, в тому числі ділянки автомобільної дороги Т-14-16 Львів-Пустомити-Меденичі, 12 км + 100 м., та відповідно технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, металевого бар`єрного огородження, перильного огородження, сигнальних стовпчиків, опор освітлення та інше).

З довідки перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ з офіційного сайту МТСБУ вбачається, що транспортний засіб з д.н.з. НОМЕР_1 , чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав.

Згідно дефектного акту від 20.06.2020 року пошкоджено 25 м. турнікетного огородження.

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкту будівництва від 10.06.2020 року, загальна вартість відновлення пошкодженого турнікетного огородження, внаслідок ДТП на автомобільній дорозі загального користування державного значення Т-14-16 Львів-Пустомити-Меденичі, км 12+100 Львівської області становить 32 605, 00 грн.

12 січня 2021 року Службою автомобільних доріг у Львівській області направлено ОСОБА_1 вимогу щодо добровільного відшкодування завданої майнової шкоди, проте на час подання даної позовної заяви завдану шкоду не відшкодовано, а відповіді на вимогу - не надано. Вимога щодо добровільного відшкодування завданої майнової шкоди була проігнорована.

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що мотиви, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задоволити в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 32 605, 00 грн., завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили .

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно- наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

Як встановлено матеріалами справи, 30.05.2020 року о 23 год. 15 хв. на автодорозі Львів-Пустомити-Меденичі 12 км. + 100 м., с. Малечковичі, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Peugeot-Partner д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на перешкоду (придорожня металева огорожа). При ДТП пошкоджено металеву огорожу 25 метрів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 30 січня 2019 року №55 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», дорога Львів-Пустомити-Меденичі (Т-14-16) є дорогою загального користування державного значення.

Згідно з ст. 10 ЗУ «Про автомобільні дороги» органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

Відповідно до положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 р. № 439, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.

Згідно з положення про Службу автомобільних доріг у Львівській області, Служба автомобільних доріг у Львівській області утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України, яке відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 рокує правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Служба автомобільних доріг у Львівській області є державною організацією, що належить до сфери управління Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор), підвідомча їй та здійснює функції з управління автомобільними дорогами загального користування і є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування.

Метою діяльності Служби автомобільних доріг у Львівській області є забезпечення розвитку мережі автомобільних доріг, підвищення безпеки руху, швидкості, комфортності та економічності перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом; поліпшення транспортно-експлуатаційного стану автомобільних доріг, мостів та дорожньої інфраструктури області; покращення транспортної доступності сільських територій та забезпечення права громадян на пересування; поліпшення технічних показників, підвищення конкурентоспроможності автомобільних доріг щодо забезпечення транзитних перевезень і розвитку автомобільного туризму; сприяння інвестиційному, соціально - економічному та екологічно збалансованому розвитку держави.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про автомобільні дороги» складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно; проїзна частина; дорожнє покриття; смуга руху; споруди дорожнього водовідводу та водоочисні споруди; споруди шумозахисні; штучні споруди; засоби технологічного зв`язку; інженерне облаштування: спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, стаціонарні комплекси вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху); архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; елементи санітарного облаштування; зелені насадження; спеціально облаштовані місця для зупинки маршрутних транспортних засобів. Об`єкти дорожнього сервісу не є складовими частинами автомобільної дороги загального користування, крім випадків, якщо замовником їх будівництва чи розміщення у межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування є власник чи орган управління цих автомобільних доріг загального користування.

На підставі ст. 49 ЗУ «Про автомобільні дороги », власники доріг, органи, що здійснюють управління автомобільними дорогами, та користувачі автомобільних доріг, винні у порушенні вимог цього Закону, несуть відповідальність згідно із законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що Служба автомобільних доріг у Львівській області є неналежним позивачем.

Як вбачається з постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.10.2020 року у справі №450/1659/20, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито на підставі пункту 7 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Крім того, не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16, та в постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги, щодо того, що суд першої інстанції безпідставно посилався на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 13.10.2020 року у справі №450/1659/20 є необґрунтованими.

В частині доводів апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем, оскільки транспортний засіб було застраховано, колегія суддів також вважає такі безпідставними. Доказів, що у ОСОБА_2 на момент ДТП був чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не надано, а матеріалами справи встановлено, що такого в останнього не було (довідка перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ з офіційного сайту МТСБУ та схема місця ДТП від 30.05.2020 року, де в графі серія та номер полісу зазначено «немає»).

Відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367,368, п.1.ч.1 ст.374,375,381,382,384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петришина А.М. залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.