ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/28139/18

Провадження № 22-ц/4820/1719/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Корніюк А.П., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі банк, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 21.12.2015 року сторони уклали договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач надала згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифамискладає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, ОСОБА_1 не виконала обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13.09.2018 року має заборгованість в сумі 186626,52 грн., з яких 123289,24 грн. заборгованість за тілом кредиту, 63337,28 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Із врахуванням викладеного, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 123289,24 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.12.2015, а також судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2021 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 106655,20 грн. заборгованості за тілом кредиту та судовий збір в сумі 1599,86 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд дійшов висновку про те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку в повному обсязі повернуті не були, із урахуванням висновку судово-економічної експертизи, з відповідачки на користь банку наявні підстави для стягнення коштів в сумі 106655,20 грн. В решті позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що заборгованість за кредитним договором становить 106655,20 грн., оскільки згідно довідки про зміну умов кредитування максимальний ліміт по кредиту становив 74000 грн., а починаючи з 11.12.2017 року кредитний ліміт становив 0,00 грн. Судом першої інстанції при розрахунку заборгованості враховано лише висновок експерта та не взято до уваги розрахунок заборгованості наданий відповідачем, не враховано сплату відповідачем коштів в сумі 1872,38 грн., про які було зазначено у висновку експертизи. Крім того, судом залишено поза увагою те, що позивачем додатково у 2017 році надавались споживчі послуги «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами» заборгованість по яких було включено до заборгованості за кредитним договором б/н від 21.12.2015 року, такі послуги не стосуються кредитного договору б/н від 21.12.2015 року.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, таким що підлягає залишенню без змін, а доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на доказах.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог п. 1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог учасниками по справі не оскаржується , тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 21 грудня 2015 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору позичальник, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 74000 грн.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 13.09.2018 року ОСОБА_1 має кредитну заборгованість в розмірі 186626,52 грн., яка складається з 123289,24 грн. заборгованості за тілом кредиту, 63337,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі Закон №2664-ІІІ)).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовувало свій позов тим, що між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження вказаних обставин АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду першої інстанції: розрахунки заборгованості за кредитним договором №б/н від 21.12.2015 станом на 13.09.2018, виписку про рух коштів за договором №б/н ОСОБА_1 станом на 08.02.2019, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.12.2015 року, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 21.12.2015 року, станом на 13.09.2018 року становить 186626,52 грн., яка складається з 123289,24 грн. заборгованості за тілом кредиту, 63337,28 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 21.12.2015 року не містить процентної ставки за надані кредитні кошти (а.с.85).

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 11-30), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років, а також інші умови.

Названі документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 21.12.2015 року.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №1410/20-26 від 14.12.2020р. ОСОБА_1 у період з 21.12.2015 р. по 24.07.2019 р. згідно кредитного договору б/н від 21.12.2015 р. було отримано кредитних коштів на суму 278097,11 грн., з яких 4007,67 грн. (3916,96+90,71) комісія за зняття коштів. Слід зазначити, що комісія за 06.12.2016 року в сумі 1500 грн. і комісія за 06.01.2017 р. в сумі 299,31 грн. була додана до поточної заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 сплачено (списано самостійно АТ КБ «ПРИВАТБАНК») у період з 21.12.2015 р. по 07.09.2018 р. на погашення основної заборгованості (тіла кредиту), відсотків згідно кредитного договору б/н від 21.12.2015 року 165634,93 грн. За період з 07.09.2018 р. по 08.05.2019 р. ОСОБА_1 сплачено 1872,38грн.

Інших належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-економічної експертизи №1410/20-26 від 14.12.2020р. або які б поставили під сумнів його правильність матеріали справи не містять, відповідачем не надано, у зв`язку з чим такий доказ є належним та допустимим.

Як вбачається із зазначеного висновку експерта позивачем до тіла кредиту, яке він просить стягнути з відповідача включено комісію.

На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.12.2015 року, позивач надав суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом із Тарифами, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з часу виникнення спірних правовідносин (21.12.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та комісії, надані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом із Тарифами не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17.

Згідно вказаного вище висновку судово-економічної експертизи заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 21.12.2015 року станом на 13.09.2018 року становить 106655,20грн. (278097,11грн. - 4007,67 грн. (комісія 3916,96+90,71) 1799,31грн. (комісія 1500+299,31) 165634,93грн. (погашено самостійно, списано банком).

Проте, при визначенні розміру фактично отриманих та повернутих коштів, які підлягають стягненню із відповідача, судом першої інстанції не було враховано кошти сплачені ОСОБА_1 за період з 07.09.2018 р. по 08.05.2019 р. в сумі 1872,38грн., а отже рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми заборгованості підлягає зміні: 106655,20 грн. - 1872,32 грн. = 104782,88 грн. слід стягнути з відповідачки на користь банку.

Зважаючи на зазначене, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні в частині стягуваної суми заборгованості за договором.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що споживчі послуги «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами» не могли бути включеними у заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2015 року, оскільки послуги «Миттєва розстрочка» та «Оплата частинами» надаються на купівлю товарів. В такому випадку продаж товару здійснюється за допомогою кредитної картки, яка була видана відповідачці. В подальшому щомісячний платіж списується з кредитної картки покупця.

Щодо судових витрат.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що колегія суддів зменшила суму коштів що підлягає стягненню із ОСОБА_1 до 104782,88 грн., тому відповідно підлягає зміні розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1529,62 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2022 року змінити в частині суми що підлягає стягненню та розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: вул.Грушевського,1Д, м.Київ, 01001; ) заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2015 року станом на 13.09.2018 року в розмірі 104782,88 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» 1529,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

А.П. Корніюк

О.І. Ярмолюк