Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/538/22
Провадження № 2/382/402/22
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

18 жовтня 2022 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Яготинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в котрому зазначив, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1789, спадкова справа № 196/2010 від 09.11.2010 року державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори Сушко Л. М. на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . Згідно із актом обстеження депутата Яготинської міської ради від 14.06. 2022 року, зазначено , що в даному будинку зареєстровано ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач не проживає в будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла не бере участі, особистих речей в будинку не має, будинком вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачці не чинив. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне користування на вільне користування і розпорядження майном. Через реєстрацію відповідачки в будинку, позивач не має можливості оформити житлову субсидію. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Позивач через канцелярію суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань на адресу суду не надходило.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши показання свідків, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

З показань свідків ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 даних в судовому засіданні вбачається, що досить давно бачили відповідча по справі біля даного будинку, тобто біля 10 років тому, а можливо і більше.

Так, у судовому засіданні встановлено, що з копії паспорта (а.с. 5-6), копії ідентифікаційного номеру (а.с.7), копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8), витягу про державну реєстрацію прав (а.с.9), акту обстеження (а.с.10), копій квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.11-12), вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 на праві власності. В цьому будинку зареєстрована ОСОБА_2 , яка не проживає в даному будинку, також в судовому засіданні не здобуто доказів, що відповідачка по справі сплачує комунальні платежі, та бере участь в утриманні житла чи присутні її особисті речі в будинку, чи цікавиться даним будинком.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Згідно роз`яснень, викладених Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

У відповідності з приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що в судовому засіданні не здобуто доказів, які б свідчили про те, що відповідач цікавиться будинком та сплачує комунальні платежі, проте в судовому засіданні встановлено, що відповідач досить тривалий час не проживає в даному будинку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 76, 81, 89, 258-259, 263, 265, 268, 354, 279, 280-283, 141 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою в відповідача, котра може бути подана протягом 30 днів з дня отримання його копії. Учасник справи якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 31 жовтня 2022 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.