Справа № 522/2829/20
Провадження № 2/522/1459/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморського районного суду м. Одеси у складі:

Головуючого судді Донцова Д.Ю,

за участі секретаря судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування реєстраційного запису про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 19.02.2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування реєстраційного запису про право власності.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 16.05.2006 року між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №2006/13-2.06/462, в забезпечення якого було між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки, предметом якого стала квартира за адресою АДРЕСА_1 .

08.02.2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсоцбанк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 був зобов`язаний перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_3 по сплаті кредиту.

25.02.2008 року між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсоцбанк» укладено договір уступки вимоги №06-09/339, за умовами якого ОСОБА_4 перейшли всі права кредитора за кредитним договором №2006/13-2.06/462 від 16.05.2006 року.

06.08.2019 року реєстратором Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» Дунай Х.Б. було внесено запис про право власності №32766317, яким зареєстровано право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Процедуру реєстрації було вчинено у порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку». Вказану реєстрацію, на думку позивача, було проведено незаконно, з порушенням приписів Закону України «Про іпотеку», а тому просить суд скасувати реєстраційний запис про право власності №32766317, який здійснений 06.08.2019 року державним реєстратором Дунай Христиною Богданівною Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» про реєстрацію права власності 1/1 на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року витребувано від Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» належним чином завірені копії документів, які стали підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 , а саме: рекомендоване повідомлення №972 від 26.06.2019 року, здійсненого Укрпоштою; іпотечний договір, зареєстрований за №1406 від 16.05.2006 року, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В.; вимогу про усунення порушення від 15.06.2019 року; інші документі з реєстраційної справи, якщо такі подавались та були підставою для здійснення зазначеної реєстрації.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.09.2020 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов до розгляду справи по суті шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року підготовче засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

07.12.2020 року представником позивача було подано клопотання про долучення доказів. А також зазначив, що 16.03.2020 року змінилась назва Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» на ДП «Одеська майстерня по ремонту електродвигунів».

30.12.2020 року представником позивача було подано письмові пояснення, де зазначає, що позовні вимоги звернені до ОСОБА_2 підлягають задоволенню, натомість в позовній вимозі до ДП «Агенція з державної реєстрації» слід відмовити. Зазначає, що позивачем вірно обраний спосіб захисту порушеного права, а саме вимога про скасування запису про право власності, так як саме такий спосіб може ефективно захистити та поновити порушені права. Окрім цього зазначає, що однією із підстав для державної реєстрації був також договір №06-09/339-1 від 17.07.2008 року, яким були відступлені права іпотекодержателя від Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , який представник позивача вважає нікчемним, оскільки при його укладенні сторонами не було додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

10.03.2021 року представником позивача було подано письмові пояснення, де зазначив, що ефективним способом захисту на даний момент є скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень. А тому фактично просить суд змінити раніше заявлену позовну вимогу на скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Дунай Христини Богданівни ДП «Агенція з державної реєстрації» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48181952 від 09.08.2019 року.

Однак суд не бере до розгляду вищевказану заяву, яка фактично містить зміну предмету позову, оскільки вона була подана вже після закриття підготовчого судового засідання на стадії розгляду справи по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.04.2021 року позовну заяву було залишено без розгляду через повторну неявку позивача.

29.09.2021 року постановою Одеського апеляційного суду було скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20.04.2021 року та направлено справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

17.11.2021 року дана справа надійшла до провадження судді Донцова Д.Ю.

В судовому засіданні 14.12.2021 року представником позивача було заявлено клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, які було долучено 07.12.2020 року.

В судове засідання 26.10.2022 року сторони не з`явились, про дату, час та місце повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. В ході розгляду справи відповідач відзиву на позовну заяву не подавав, заперечень у судових засіданнях не заявляв, треті особи пояснень на надали.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позивні вимоги підтримав та просив задовольнити.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

У зв`язку з цим, датою складення повного тексту цього судового рішення є 04.11.2022 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

16.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №2006/13-2.06/462, відповідно до якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 195000 доларів США, зі сплатою 12,2 процентів річних та з встановленим порядком погашення суми основної заборгованості. Кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 15 травня 2023 року.

16.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), яка є майновим поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_3 (позичальник) за договором кредиту №2006/13-2.06/462 від 16.05.2006 року, укладено іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі за №1406, посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Луняченко Н.В. Відповідно до Іпотечного договору від 16.05.2006 року іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання наступне нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 81,8 м.кв., житловою площею 28,6 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на належить іпотекодавцю на праві приватної власності (предмет іпотеки).

22.05.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, який зареєстровано в реєстрі за №1633, посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Луняченко Н.В. Відповідно до Іпотечного договору від 22.05.2006 року іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №2006/13-2.06/462 від 16.05.2006 року нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 100,1 м.кв., житловою площею 49,9 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2006 року (предмет іпотеки).

З позовної заяви вбачається, що не заперечуються учасниками справи, 08.02.2008 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсоцбанк» укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_4 був зобов`язаний перед банком в повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_3 по сплаті кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №2006/13-2.06/462 від 16.05.2006 року.

Як вбачається із листа Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» від 26.02.2008 року, заборгованість ОСОБА_3 за договором кредиту №2006/13-2.06/462 від 16.05.2006 року була погашена його поручителем ОСОБА_4 на підставі договору поруки №06-09/205 від 08.02.2008 року, у зв`язку з чим АКБ «Укрсоцбанк» не має до ОСОБА_3 майнових претензій.

25.02.2008 року між ОСОБА_4 та АКІБ «Укрсоцбанк» укладено договір уступки вимоги №06-09/339, за умовами якого ОСОБА_4 перейшли всі права кредитора за кредитним договором №2006/13-2.06/462 від 16.05.2006 року.

Після чого ОСОБА_4 намагався в судовому порядку набути право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із позовною заявою про визнання права власності в порядку Закону України «Про іпотеку».

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20.01.2017 року у справі №2-823/11 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання угоди дійсною та визнання права власності, за участі третьої особи Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 , в рахунок задоволення вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за укладеним кредитним договором, право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , - в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним 16 травня 2006 року між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_5 , посвідченим приватним нотаріусом ОМНО Н.В.Луняченко, в реєстрі за № 1406. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 15.08.2018 року (справа №2-823/11, провадження №61-2643св18) вищевказане заочне рішення та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, третя особа публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання угоди дійсною та визнання права власності відмовлено.

21.06.2019 року ОСОБА_2 було відправлено поштою письмову вимогу ОСОБА_1 про усунення порушення, рекомендоване повідомлення №972 , здійсненого Укрпоштою.

09.08.2019 року державним реєстратором Дунай Христиною Богданівною було прийняте рішення №48181952 про державну реєстрацію права власності на квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за суб`єктом ОСОБА_2 .

Підставою для проведення відповідної реєстрації стали: рекомендоване повідомлення серії та номер 972 від 26.06.2019 року, видавник Укрпошта; іпотечний договір №1406 від 16.05.2006 року, видавник Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В.; вимога про усунення порушень від 15.06.2019 року, видавник ОСОБА_2 .

Відповідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої від 04.12.2020 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд приходить до такого.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що процедуру реєстрації було проведено незаконно, з порушенням приписів Закону України «Про іпотеку», а тому просить суд скасувати реєстраційний запис про право власності №32766317, який здійснений 06.08.2019 року державним реєстратором Дунай Христиною Богданівною Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» про реєстрацію права власності 1/1 на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

При цьому суд акцентує, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, оскільки визнання рішення державного реєстратора неправомірним не призведе до поновлення його порушених прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 зазначила, що суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що, установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, позивачем було обрано неефективний та неналежний спосіб захисту порушеного права, а саме скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Згідно положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У силу ч.1ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, закон не передбачає такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Належним способом захисту є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації», третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4 про скасування реєстраційного запису про право власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 04.11.2022.

Суддя: Донцов Д.Ю.