Справа № 297/2809/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що він, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року. Відповідачка ОСОБА_2 , є колишньою дружиною позивача, оскільки рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 15.09.2022 року позовОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено у повному обсязі, шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з відповідачки на його користь аліменти на утримання їхньої спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, відповідачка ще у серпні 2021 року залишила позивача проживати у будинку разом з їхньою донькою, а сама переїхала жити до будинку своїх батьків, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Відповідачка будучи на даний час позивачу фактично чужою людиною і надалі залишається зареєстрованою за місцем проживання у будинку, та не бажає добровільно зніматися з адреси реєстрації місця проживання у будинку та змінювати власну прописку на фактичну адресу проживання, нехтуючи його проханнями з цього приводу, хоч вже давно фактично не використовує дане житло для свого проживання.Крім того, відповідачка не сплачує жодні комунальні послуги, не несе будь-яких інших необхідних витрат по утриманню будинку та не приймає жодної участі у спільному побуті. Всі зазначені витрати несе особисто позивач.Факт того, що у будинку й досі залишається зареєстрованою відповідачка, заважає позивачу, як власнику цього житла, повноцінно реалізувати всі свої права, адже він не зобов`язаний узгоджувати з відповідачем право користування та розпорядження ним. Крім того, позивач не може отримати в органах соціального захисту субсидію на сплату комунальних послуг, використаних у даному будинку, оскільки серед переліку відомостей та документів, котрі необхідно надати задля призначення субсидії, є такі, отримання яких без відповідачки є просто неможливим. Також існує ризик, що відповідачка у будь-який час може прийти і зажадати щоб їй надали місце для проживання у будинку, адже вона й досі зареєстрована та згідно чинного законодавства України має право користування цим житлом, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову, а третя особа пояснення не подали.

При цьому, 31.10.2022 року відповідачкою ОСОБА_2 була подана заява, згідно якої позовні вимоги визнала повністю (а.с. 29).

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право.

Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.09.2007 року будинок АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 11,12).

Шлюб між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 був розірваний 15.09.2022 року (а.с. 13-14).

Згідно довідки Мужіївського старостинського округу Берегівської міської ради від 15.09.2022 року у будинку АДРЕСА_1 , зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Однак, як зазначив у позові ОСОБА_1 , а також це вказано і в рішенні Берегівського районного суду від 15.09.2022 року, що підтвердила і сама відповідачка ОСОБА_2 , остання фактично в будинку не проживає із серпня 2021 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , однак в будинку фактично не проживає понад рік, та добровільно не знялася із реєстрації місця проживання, чим порушує права власника, тому позов про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставним і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 137, 141, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 391, 405, 406 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»,

рішив:

Позов ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача виконавчий комітет Берегівської міської ради в особі Центру надання адміністративних послуг, м. Берегове, вул. Б.Хмельницького, 7, , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до суду апеляційної інстанції через Берегівський районний суд.

Суддя Лайош ГАЛ