печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів, -,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 13.07.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було підписано умови надання банківських послуг, а саме надання позивачу грошових коштів в сумі 5000,00 грн. та видана банківська картка ПАТ КБ «Приватбанк» з сумою 5000,00 грн.

Позива вказує, що в порушення вимог ст. 1054, ст. 1055 ЦК України кредитний договір не був укладений.

14.02.2018 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовною заявою від 22.01.2018 р. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованності.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.05.2018 р. по справі 523/2185/18, ухвалено:

- позов ПАТКБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту було задоволено.

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму боргу за договором крєдиту №б/н в розмірі 13 865,33 грн., в тому числі: борг тіло кредиту - 2160,03 грн.,проценти за користування кредитом 10 568,86 грн, штраф процентний - 636,44 грн, штраф фіксований -500,00 грн.

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір 1762,00 грн.

19.02.2019 р. ПАТ КБ «Приватбанк» без відома ОСОБА_1 з його платіжної банківської картки відповідно до рішення від 10.05.2013 р. списав 3000,00 грн. в рахунок погашення просроченої заборгованості.

Однак, за заявою про перегляд вказаного заочного судового рішення 19.02.2019 р. по вказаній справі рішенням Суворовського районного суду м.Одеси вказане рішення відмінено і в задоволені позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Ухвалою від 27.03.2020 р. по вказаній справі Суворовського районного суду м. Одеси заява ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду була задоволена. Однак, вказана ухвала була в подальшому була скасована , так як не було встановлено, що три тисячі гривень були списані з позивача.

Відтак, оскільки з позивача, на його думку, було незаконно списані кошти, а тому останній просить суд:

- стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на корсить ОСОБА_1 суму в розмірі 3 000,00 грн.

Ухвалою Суворівського районного суду м. Одеси від 02.08.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

У серпні 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі.

20.12.2021 відповідно до розпорядження №511 від 20.12.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку з смертю судді Писанця В.А.

Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Ільєвій Т.Г.

21.12.2021 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду.

02.06.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що банк та ОСОБА_1 13.07.2006 року уклали договір про надання встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, відповідно до якого Банк надав, а позивач отримав споживчий кредит в сумі 2 170.00 гри. Строк дії договору встановлено строком на один рік із продовженням дії картки, при відсутності попередження сторін про його припинення, на той самий строк. З часу отримання кредиту позивач належним чином не виконував грошове зобов`язання внаслідок чого виникла заборгованість.

Станом на 14.12.2017р. сума боргу становила 13 865.33 грн.

У зв`язку із зазначеними обставинами, Банк звернувся із позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , за результатами розгляду справи № 523/2185/18 рішенням суду було стягнуто борг із позивача на користь Банку.

Слід зазначити, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» в розумінні ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та користувачем і споживачем банківських послуг в силу ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», адже є користувачем банківських рахунків відкритих у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печаткою банку.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві під абзацом наступного змісту: "Я згоден з тим, що ця заява разом із Пам 'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку».

Так, невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг. Даний договір передбачений статтями 633, 634 Цивільного кодексу України, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Згідно з п.7 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492 (далі - Інструкція) договір банківського рахунку та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет.

Відповідно до п.1.1.3.1.5. Умов Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Банк списує кошти у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунка Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купує/продає іноземну валюту на Міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунка Клієнта

Таким чином, позивач погодив з банком можливість списання грошових коштів зі своїх рахунків, тому допустивши виникнення заборгованості за кредитним договором, дії відповідача по списанню грошових коштів з карткового рахунку слід вважати такими, що вчинені відповідно до умов договору.

Враховуючи вищевикладене, списання грошових коштів з платіжної картки позивача є договірним списанням коштів в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за кредитним договором. Отже, порушень з боку Банку не допущено, адже АТ КБ "ПриватБанк" діяв згідно з нормами чинного законодавства України, а також у рамках договірних відносин з позивачем.

З врахуванням зазначеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, разом з цим до суду представник ОСОБА_1 направив заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника, вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання подав заяву, в якій заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив здійснювати розгляд без фіксування технічними засобами.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Приймаючи дане рішення, суд враховує також засади ст.6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод", згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідноіиення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. "

Відповідно ст. 598 ЦК України: "Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом".

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до пункту 2 статті 1071 Цивільного кодексу України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідно ст. 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні " платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Пункт 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України N 22 від 21.01.2004р., визначає договірне списання як списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Згідно з п.26.1 ст.26 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та /або третіх осіб.

Можливість договірного списання банком передбачена також пунктом 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року, а саме: якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково - касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг.

На підставі вимог п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з врахуванням укладеного між сторонами договору і передбаченого цим Договором права банку на списання коштів з картки позивача для погашення заборшванності перед банком, вважаємо, не має підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення списаної суми заборшванності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності..

З врахуванням зазначених підстав, суд вивчиши вимоги, пояснення позивача прийшов до висновку про те, що позивачем належним чином необґрунтовано свої позовні вимоги, порядок звернення до суду, обставини та норми, якими останній кервувався при подачі позову.

Окрім цього, на думку суду, представником відповідача були спростовано доводи позивача та вказано, що всі списання відбувались на договірних списаннях коштів в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за кредитним договором. Отже, порушень з боку Банку не допущено, адже АТ КБ "ПриватБанк" діяв згідно з нормами чинного законодавства України, а також у рамках договірних відносин з позивачем.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх необгрунтованістю та не доведеністю.

На підставі встановлених судом обставин, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-16, 22, 23, 509,598,526,638, 1054,1071 Цивільного кодексу України,ст. ст. 1-18, 76-81, 95, 137, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», про стягнення коштів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 22.08.2022.

Суддя Т.Г. Ільєва