Справа № 703/1456/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.,

за участю секретаря судового засідання Харченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Примак Володимир Андрійович, на дії та бездільність Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого дуіє адвзокат ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на дії та бездільність Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області щодо не звільнення нерухомого та рухомого майна з-під арешту.

Скаргу обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та членам його сім`ї на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Маючи намір подарувати належну скаржнику частину вказаної квартири, ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для укладення договору дарування.

Однак, нотаріусом йому було повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно мається запис про обтяження - на все майно скаржника накладено арешт. Арешт на належне скаржнику майно накладено Смілянським міським відділом ДВС Смілянського МРУЮ в Черкаській області на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за виконавчим листом №703/1456/13ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_1 вказав, що заборгованість по кредитному договору ним погашена в повному обсязі, а виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» завершено.

Однак, державний виконавець, всупереч ст. 40 ЗУ « Про виконавче провадження», накладений арешт не скасував, що позбавляє ОСОБА_1 розпорядитися належним йому майном.

В зв`язку з викладеним представник ОСОБА_1 адвокат Примак В. звернувся до суду із скаргою на дії державного виконався в якій просить визнати бездіяльність начальника Смілянського міського відділу ДВС ГУЮ у Черкаській області незаконною; зобов`язати Смілянський міський відділ ДВС ГУЮ у Черкаській області звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та напівпричіп-фургон ОДАЗ-9968, д.н.з. НОМЕР_1 та внести відповідні відомості до реєстру обтяжень рухомого та нерухомого майна.

Скаржник та представник скаржника в судове засідання не з`явилися. Представник скаржника надав суду заяву в якій розгляд скарги просив проводити без його участі та участі скаржника, на задоволенні скарги наполягав.

Представник відділу ДВС в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву в якій розгляд скарги просив проводити без його участі , у задоволенні скарги просив відмовити.

У наданих суду поясненнях державний виконавець вказав, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження №43908969 з примусового виконання виконавчого листа Смілянського міськрайонного суду Черкаської області №703/1456/13ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 45137,92 грн. Вказане виконавче провадження було завершено на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що на час проведення виконавчих дій, направлених на повне та своєчасне виконання виконавчого документа майна та коштів, належних боржнику не виявлено. Вказане виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання. Однак, ОСОБА_1 не сплачено виконавчий збір в межах вказаного виконавчого провадження, що позбавляє державного виконавця права скасувати накладений арешт.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 травня 2014 року із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 44691 грн. 01 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішення набрало законної сили 13 червня 2014 року.

З інформації про виконавче провадження від 11.12.2019 вбачається, що Смілянським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області було відкрито виконавче провадження №43908969 на підставі виконавчого листа від 17.06.2014 №703/1456/13ц, 2/703/569/14 виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області. Боржником зазначено ОСОБА_1 ; стягувачем: ПАТ КБ «Приватбанк». Виконавче провадження відкрито з накладенням арешту на майно боржника. 14.08.2014 головним державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника та зупинено виконавче провадження на час розшуку. 06.11.2014 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), підстава: під час проведення виконавчих дій, направлених на повне та своєчасне виконання виконавчого документа майна та коштів, належних боржнику не виявлено.

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» заборгованість ОСОБА_1 згідно виконавчого листа від 17.06.2014 №703//1456/13-ц 2/703/569/14 виданого Смілянським міськрайонним судом станом на 09.12.2019 відсутня.

Як на підставу вимог скарги про зняття арешту з майна, представник ОСОБА_1 - адвокат Примак В.А. посилався на те, що виконавче провадження з виконання рішення суду, де його довіритель є боржником, завершено, що в свою чергу є підставою для зняття арешту з майна, яке накладено на підставі постанови державного виконавця.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Згідно з ч.1 та 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій), з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не є закінченим. До того ж, враховуючи вимоги ст. 50,60 ЗУ «про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15-г, зазначено, що «державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого документа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2014) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Як встановлено і вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для зняття арешту майна відсутні.

Інших доказів, зокрема, постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження відповідно до положень ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження», суду не надано.

Також суд звертає увагу і на ту обставину, що представником скаржника надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.12.2019 в якому в графі «відомості про суб`єктів обтяження» зазначено: Обтяжувач: Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області. Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_3 .

Аналогічна інформація міститься і у витя зі про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 19.05.2015, а саме, в графі «Обтяжувач» зазначено Смілянський міський відділ державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, а в графі «Боржник» - ОСОБА_3 .

Зазначені обставини позбавляють суд можливості встановити чи дійсно, на момент звернення до суду накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Примак Володимир Андрійович, на дії та бездільність Смілянського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області - відмовити.

Ухвала набирає законно сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала буде виготовлена у повному обсязі протягом 5 днів з дати проголошення вступної та резолютивної її частини.

Суддя І.Я.Биченко