печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Сестро-Животовській А.В.,

за участю:

представника позивача: не з`явився,

відповідача-1: не з`явився,

представника відповідача-2: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністра інфраструктури України ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київського бюро Радіо «Свобода», яке дії у вигляді представництва «Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» (далі - відповідач-2, ТОВ «РБК-Україна») про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, у якому просить визнати недостовірною і такою, що порушує його ділову репутацію поширену в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «РБК-Україна» в«ІНФОРМАЦІЯ_4» (за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12:40 українською мовою в тексті інтерв`ю Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 під заголовком«ІНФОРМАЦІЯ_5»; зобов`язати Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 та ТОВ «РБК-Україна» спростувати наступну інформацію - «Це в першу чергу продаж непрофільних активів, тому що по них ставилися відповідні завдання.», шляхом розміщення в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «РБК-Україна» за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 повного тексту рішення суду під заголовком «Спростування», протягом десяти днів з моменту набрання рішенням суду законної сили; стягнути з Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 на свою користь завдану порушенням ділової репутації моральну шкоду в розмірі 1 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 25.08.2016 року був призначений на посаду члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»). Починаючи з 05.02.2020 року він виконував обов`язки голови правління АТ «Укрзалізниця». З посади члена правління він був звільнений 17.04.2020 року у зв`язку із припиненням повноважень посадових осіб на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Він має в Україні беззаперечну ділову репутацію як професіонал - управлінець, менеджер, що підтверджується його 20-ти річним стажем роботи в провідних українських компаніях. Перед офіційним звільненням позивача з АТ «Укрзалізниця», в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «РБК-Україна» (що належить ТОВ «РБК-Україна») ІНФОРМАЦІЯ_3 о 12:40 в «ІНФОРМАЦІЯ_4» було розміщено публікацію під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5» (за веб-адресою ІНФОРМАЦІЯ_7), в якій наведено інтерв`ю Міністра інфраструктури України ОСОБА_3

В зазначеній публікації поширено висловлювання Міністра ОСОБА_3 , в якому наведено таку інформацію (українською мовою):

Міністр інфраструктури ОСОБА_3 заявив, що виконувач обов`язків керівника «Укрзалізниці» ОСОБА_1 не виправдав довіри, тому був звільнений. Про це він сказав в інтерв`ю «Радіо Свобода».

За його словами, речей, які не виправдали довіри, «було чимало». «Рішення, наскільки поінформував нас наглядова рада, відповідне вже прийнято. Ми чекаємо формалізоване подання. Після чого це все буде вже вноситися до Кабміну. Якщо говорити про ті речі, які не виправдали довіру, то їх чимало. Це в першу чергу продаж непрофільних активів, тому що по них ставилися відповідні завдання», - сказав ОСОБА_3 .

Він зазначив, що в «Укрзалізниці» багато непрофільних речей, починаючи від офісних приміщень до баскетбольних залів і санаторіїв.

«За приблизними підрахунками, можна вивільнити гроші від 8 до 12 мільярдів гривень. А це великі гроші навіть для «Укрзалізниці». І за рахунок них можна було запланувати якраз придбання, у тому числі оновлення рухомого складу. У цій частині відверто провалена робота членами правління», - заявив міністр інфраструктури.

При цьому, за його словами, «Укрзалізниця» зволікала з реструктуризацією ряду кредитів.

«Це теж, я вважаю, велика проблема. Багато операційних питань виникало. Щодо оптимізації діяльності вони теж не здійснили програму, яку декларували. Питань та зауважень дуже і дуже багато», - зазначив ОСОБА_3 .

З цієї публікації чітко видно, що мова йде саме про позивача - члена правління і виконувача обов`язки керівника АТ «Укрзалізниця».

Також відомо, що ТОВ «РБК-Україна» навело в цій публікації висловлювання саме Міністра ОСОБА_3 у формі його інтерв`ю. Тобто автором всіх висловлювань є безпосередньо Міністр ОСОБА_3 .

Зі змісту вказаної публікації видно, що Міністр ОСОБА_3 у ствердній формі у вигляді твердження про факт, що мав місце, поширив щодо позивача інформацію про те, що Міністр, говорячи про обставини, які не виправдали його довіру до позивача як виконувача обов`язки керівника АТ «Укрзалізниця», є «в першу чергу продаж непрофільних активів, тому що по них ставилися відповідні завдання». На підставі таких тверджень Міністр ОСОБА_3 заявив, що «можна було вивільнити гроші від 8 до 12 мільярдів гривень. А це великі гроші навіть для «Укрзалізниці». І за рахунок них можна було запланувати якраз придбання, у тому числі оновлення рухомого складу. У цій частині відверто провалена робота членами правління», - заявив Міністр.

Тобто фактично Міністр ОСОБА_3 «звинуватив» позивача, який обіймав посаду виконувача обов`язки керівника «Укрзалізниці», у «невиконанні поставлених перед ним завдань по продажу непрофільних активів «Укрзалізниці». І таку бездіяльність Міністр ОСОБА_3 пов`язав (вбачаючи в цьому прямий причинний зв`язок) із недоотриманням «Укрзалізницею» великих коштів, за які можна було запланувати придбання, в у тому числі оновлення рухомого складу. Також наприкінці Міністр підсумував, що «У цій частині відверто провалена робота членами правління». Останнім висловлюванням Міністр ще раз підкреслив факт «невиконання поставлених завдань по продажу непрофільних активів». '

Отже, внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, чим було порушено його ділову репутацію, позивачу завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 1 грн, яка підлягає стягненню з відповідача-1 як автора недостовірної інформації. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2020 року справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.06.2020 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче засідання у справі на 21.10.2020 року.

13.10.2020 року від Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, щопозивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що його ділова репутація була порушена внаслідок поширення відповідної інформації, яку він просить визнати недостовірною, та існує причинно-наслідковий зв`язок між нібито поширенням недостовірної інформації та порушеним правом позивача. Станом на момент поширення нібито недостовірної інформації та такої, яка порушує ділову репутацію позивача, він виконував обов`язки голови правління АТ «Укрзалізниця», тобто був публічною особою, яка відіграє певну роль у суспільному житті України і межа допустимої критики щодо якого є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Крім того, відповідна інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його ділову репутацію, у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію» є оціночним судженням. Оскільки позивач не довів, що поширена, зокрема, відповідачем-1 інформація не відповідає дійсності та є недостовірною, та порушує його особисті немайнові права, тобто завдає шкоди позивачу, його немайновому благу, або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права, та, враховуючи те, що вказана інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його ділову репутацію в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію» є оціночним судженням немає правових підстав для задоволення позову.

21.10.2020 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та призначено підготовче засідання на 08.02.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року, зв`язку із неявкою учасників справи та задоволенням клопотання відповідача, підготовче засідання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 ЦПК України було відкладено до 07.06.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2021 року, зв`язку із неявкою учасників справи та відсутністю відомостей про вручення їм повідомлення про дату, час і місце засідання, підготовче засідання на підставі п. 3 ч. 2 ст. 198 та п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України було відкладено до 01.11.2021 року.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року задоволено клопотання представника ТОВ «РБК-Україна» про витребування доказів. Задоволено заяву представника ТОВ «РБК-Україна» про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Київське бюро Радіо «Свобода», яке діє у вигляді представництва «Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, 46-46А). Зобов`язано ОСОБА_1 не пізніше двох днів з дня вручення копії даної ухвали у справі направити Київському бюро Радіо «Свобода», яке діє у вигляді представництва «Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода» копію позовної заяви з додатками та надати суду докази такого направлення. У зв`язку з цим підготовче засідання відкладено до 14.12.2021 року.

04.11.2021 року від Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 надійшли додаткові пояснення на позовну заяву.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2021 року, підготовче засідання на підставі п. 2 ч. 2 ст. 198 ЦПК України було відкладено до 17.05.2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.05.2022 року підготовче провадження у цій справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 04.10.2022 року.

17.05.2022 року від Київського бюро Радіо «Свобода» надійшли додаткові пояснення на позовну заяву.

Учасники справи в судове засідання 04.10.2022 року не з`явилися, просили розглядати справу без їх участі.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягаєзадоволенню, з огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно з частинами другою та третьою статті 34 Конституції України і статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У той же час статтею 8 Конвенції передбачено право на повагу до приватного життя.

У відповідності до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Підставою для втручання у право на свободу вираження поглядів, для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Одним із основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що поширена в мережі Інтернет на веб-сайті Інформаційного агентства «РБК-Україна» в «ІНФОРМАЦІЯ_4» (за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12:40 українською мовою в тексті інтерв`ю Міністра інфраструктури України ОСОБА_3 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5» фактично є звинуваченням позивача, який обіймав посаду виконувача обов`язки керівника «Укрзалізниці», у «невиконанні поставлених перед ним завдань по продажу непрофільних активів «Укрзалізниці». І таку бездіяльність Міністр ОСОБА_3 пов`язав (вбачаючи в цьому прямий причинний зв`язок) із недоотриманням «Укрзалізницею» великих коштів, за які можна було запланувати придбання, в у тому числі оновлення рухомого складу. Цим висловлюванням Міністр підкреслив факт «невиконання поставлених завдань по продажу непрофільних активів». Отже, внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, чим було порушено його ділову репутацію, позивачу завдано моральної шкоди.

Відповідач не заперечував розміщення вказаного інтерв`ю та зазначав, що станом на момент поширення нібито недостовірної інформації позивач виконував обов`язки голови правління АТ «Укрзалізниця», тобто був публічною особою, яка відіграє певну роль у суспільному житті України і межа допустимої критики щодо якого є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Крім того, відповідна інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його ділову репутацію, у розумінні статті 30 Закону України «Про інформацію» є оціночним судженням.

Отже, в спірному випадку Міністр інфраструктури України ОСОБА_3 висловив свою думку щодо певних обставин, які на його думку, є оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує право на свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.

У разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, враховує положення Декларації Комітету Міністрів Ради Європи про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого2004 року (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Таким чином, межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкривають свої слова і вчинки для ретельної уваги всього суспільства, повинні це усвідомлювати і мають виявляти більшу терпимість до висловленої критики, сатири, провокацій.Також доцільно враховувати поведінку публічної особи до моменту публікації відповідної інформації.

Відповідно до статті10 Конвенції і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці ЄСПЛ при тлумаченні статті 10 Конвенції.

ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, враховуючи висновок ЄСПЛ, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження 12-110гс19) зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі№ 461/9631/15-ц зробив висновок, що «оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи або органу державної влади є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Вказані особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати».

Ураховуючи особу позивача, який є публічною особою, суд вважає, що висловлювання Міністра ОСОБА_3 у тексті інтерв`ю є оціночними судженнями, оскільки відображають власні думки відповідача, засновані на його баченні певних подій, особисте сприйняття діяльності певного кола осіб і не можуть бути витлумачені як повідомлення конкретних фактів вчинення правопорушень, а відповідність дійсності та правдивість цієї інформації не може бути піддана перевірці.

У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що в ході судового розгляду позивач не довів факту поширення відповідачами інформації, яка відповідно до вимог закону може мати статус недостовірної, такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також позивач не надав суду доказів, які свідчать про те, що у тексті інтерв`юмістяться завідомо неправдиві відомості.

Таким чином суд вважає, позивач не надавналежних доказів на підтвердження того, що поширена відповідачами інформація є недостовірною, і що внаслідок поширення такої інформації йому було завдано моральну шкоду його відповідним особистим немайновим благам, а тому позов не підлягає задоволенню.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, тому судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 23, 277, 297 Цивільного кодексу України; постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 280-289, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Міністра інфраструктури України ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «РБК-Україна» за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київського бюро Радіо «Свобода», яке дії у вигляді представництва «Радіо Вільна Європа/Радіо Свобода», про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 14.10.2022 року.

Суддя І.В. Григоренко