Справа № 525/359/22
Провадження №2/525/153/2022 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.11.2022 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судових засідань Хоменка М.М.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
21 червня 2022 року до Великобагачанського районного суду з вищевказаною позовною заявою звернувся ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що судовим наказом Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.12.2019 у цивільній справі №525/1323/19 стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.09.2019 (дня подання заяви) і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач вказує, що сплачувати аліменти в такому розмірі в подальшому він не має можливості, у зв`язку зі змінами у сімейному та матеріальному стані останнього. Зазначив, що він зареєстрував шлюб з гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилася друга дитина. Зазначає, що йому доводиться постійно сплачувати кредити, оформлені з метою покращення умов проживання його сім`ї. Вважає, що оскільки має другу малолітню дитину від іншого шлюбу, яка знаходиться на його утриманні та проживає з ним, то аліменти на утримання ОСОБА_3 , 2013 р.н., мають складати не більше 1/6 частини всі видів його доходу (заробітку). З урахуванням того, що утримання неповнолітніх дітей є обов`язком обох батьків, вважав, що такий розмір аліментів буде забезпечувати дитину ОСОБА_3 відповідно до встановленого державою прожиткового мінімуму.
На підставі вищевикладеного, просив суд зменшити розмір стягуваних аліментів, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 з 1/4 частини всіх видів заробітку на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою судді Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.07.2022 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання на 16.08.2022 (а.с.29).
28.07.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позивачем не доведено того, що його майновий стан погіршився. Зазначала, що позивач доказів про свій фінансовий стан у 2022 році не надав. Той факт, що позивач брав гроші у кредит для покращення умов життя є неприйнятним, оскільки не викликаний форс-мажорними обставинами. Відповідач посилалася на те, що їхня спільна дочка є дитиною-інвалідом, потребує постійної реабілітації, лікування в Центрі реабілітації, необхідними є кошти на транспортні витрати, харчування і проживання. Позивач є працездатним, має земельний пай. Зважаючи на вищевикладене, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с. 36-37).
Ухвалою суду від 16.08.2022 витребувано додаткові докази по справі (а.с.51).
23.08.2022, 26.08.2022, 08.09.2022 на адресу суду надійшли витребувані документи (а.с.60-61, 69-70).
Ухвалою суду від 02.09.2022 за наслідками підготовчого засідання підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду на 10.10.2022 (а.с. 65) та в подальшому відкладено на 04.11.2022.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилався на обставини вказані у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, підтримала поданий раніше відзив на позовну заяву.
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши у сукупності всі докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що сторони від шлюбу, який на даний час розірвано (а.с.6-7), мають спільну дитину, дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).
Судовим наказом Великобагачанського районного суду Полтавської області від 10.12.2019 у цивільній справі №525/1323/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.09.2019 (дня подання заяви) і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).
24.04.2020 ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
Від нового шлюбу позивач має дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.9).
Позивач проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_6 (а.с.10).
За період з червня по липень 2022 року ОСОБА_1 працюючи на посаді помічника машиніста електровоза на вивезенні гірничої маси у кар`єрі ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» отримав заробітну плату в розмірі 39 766, 11 гривень, що підтверджується довідкою про доходи ( а.с. 70).
Постановами приватних виконавців від 12.03.2021, 08.04.2021, 23.09.2021, 18.10.2021 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з кредитною заборгованістю (а.с.12-18).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Так, частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.

Частиною 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст. 89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього народилася дитина від іншого шлюбу, відповідно виник обов`язок по її утриманню та утриманню дружини, а також на наявність заборгованості по сплаті кредитів.

Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Та, обставина, що у позивача народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

При цьому, наявність у позивача заборгованості за кредитними договорами суд не приймає до уваги, як погіршення матеріального стану, крім того позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного факту та не може слугувати самостійною підставою для зменшення їх розміру. У судовому засіданні позивач не заперечував той факт, що рівень його доходів збільшився, у порівнянні з 2019 роком, коли вирішувалося питання про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від першого шлюбу.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. 192 СК України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрована на проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 14 листопада 2022 року.

Суддя Я.В. Прасол