Справа № 487/817/22
Провадження № 2/487/1405/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 листопада 2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Горохівського О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 у розмірі 8000 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона з 2002 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 , батьком якого за спільною заявою батьків вказано відповідача. На утримання дитини відповідач надав допомогу яка носила не регулярний і недостатній характер, а в 2021 році здійснив лише два платежу на загальну сум 10000 грн. Проте, відповідач з 2008 року працює моряком, регулярно ходить в закордонні рейси, але офіційно не працевлаштований. Дитина навчається у Миколаївської спеціалізованої школі №22 з поглибленим вивченням англійської мови, у зв`язку з чим вона сплачує регулярні платежі у сумі 300 грн., також дитина навчається у ІТ- школі та ФОП ОСОБА_6 , за навчання вона сплачує 10900 грн. на рік, крім того, також має додаткові витрати із заняття дитини з репетитором англійської мови, додаткові заняття зі шкільних предметів, має поточні періодичні витрати, зокрема придбання дитині ліжка, відпочинок сина у літньому таборі у серпні 2021, покупка для підготовки до школи. Крім того, дитина проходила лікування у офтальмологічному центрі, варітьсь обстеження та лікування становила 2450 грн. Тому її щомісячні розходи на дитину становлять 4450 грн. без врахування щоденних витрат на харчування та інше.

Ухвалою від 01.03.2022 відкрите провадження у справі та витребувані докази.

14.11.2022 представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її та позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, надала згоду на ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, відзив та заяву про розгляд справи за його відсутності не надав.

Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав та позивач проти такого вирішення справи не заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до наданих позивачкою документів, позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина син ОСОБА_4 , батьком якого вказано відповідача ОСОБА_2 . Сторони проживають окремо один від одного, дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідач надавав допомогу на утримання дитини періодично, а з 2021 фактично припинив надавати таку допомогу, як зазначає позивач.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Обов`язок батьків щодо утримання своєї дитини, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Проте способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали, а позивачка наполягає на стягнення аліментів саме на підставі рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалась на те, що відповідач працює моряком за кордоном, проте, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала доказів на підтвердження вказаних обставин.

Згідно повідомлення Головного управління ДПС у Миколаївській області, за період з 1 кварталу 2020 по 4 квартал 2021 відсутня інформація про доходи ОСОБА_2 .

Проте, судом враховується, що відповідно до даних Адміністрації Державної прикордонної служби України витягу даних щодо перетинання держаного кордону України ОСОБА_2 за період з 01.01.20220 по 31.12.2021 перетинав кордон: 22.02.2020 виїзд з Миколаєва до ОСОБА_7 та в`їзд 29.02.2020, 13.06.2002 виїзд з Нові Яриловичі, 12.12.2020 в`їзд Стамбул-Київ, 23.12.2020 виїзд Київ -Ла Романа та в`їзд 31.12.2020, 12.01.2021 виїзд Одеса-Стамбул та в`їзд 07.07.2021 Відень-Одеса, 17.08.2021 виїзд Одеса-Іракліон та в`їзд 25.08.2021, 23.11.2021 виїзд Одеса-Стамбул, відсутні відомостей про в`їзд відповідача в Україну.

При визначенні розміру аліментів з ОСОБА_2 суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, тому має об`єктивну можливість виплачувати аліменти, доказів матеріального стану та наявність у нього утриманців суду не надано, отже, з огляду на матеріали справи та обсяг письмових доказів, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини, та те, що дитина проживає разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на її утримання, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн., оскільки вважає такий розмір аліментів розумним, відповідає інтересам неповнолітньої дитини, стягнення здійснювати щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини.

Посилання позивача на те, що дитина за станом свого здоров`я, потребувала лікування, нею були здійснені витрати на навчання, відпочинок та розвиток дитини є підставою для вирішення питання про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у сумі 5000 грн. на правничу допомогу суд приходить до наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З а змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Так з матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу у цій справі ОСОБА_1 надавала адвокат Недибалюк О.Г. на підставі ордеру, виписаного згідно договору про надання правової допомоги 5/22 від 10.01.2022 .

Позивачем при пред`явленні позову було зазначено, що попередній розрахунок витрати на правничу допомогу складає 5000 грн.

Згідно акту наданих послуг №5/22/1 від 11.02.2022, складеного адвокатом Недибалюк О.Г. і Єнтіною А.О., надані послуги за договором про надання правової допомоги 5/22 від 10.01.2022 склали у загальному розмірі 5000 грн., у тому числі: попередня консультація, вивчення наявних документів, положень чинного законодавства та судової практики, підготовка та подання позовної заяви та клопотання про витребування доказів, авансування участі у судовому засіданні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 76, 81 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 992,40 грн.

В решті вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць в частині стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: С.М. Афоніна