ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 627/101/21 Номер провадження 22-ц/814/2706/22Головуючий у 1-й інстанції Вовк Л.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Триголов В.М., Хіль Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія»

на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15 вересня 2021 року, постановлене суддею Вовк Л.В.,

по справі за позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі дійсним,

в с т а н о в и в:

05.02.2021 Приватне сільськогосподарське підприємство (далі - ПСП) «Фацелія» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0314, загальною площею 3,6648 га, що був укладений в усній формі 01.08.2006р. на умовах, викладених в позові.

В обґрунтування позову зазначає, що у 2006 році відповідачка звернулася до ПСП «Фацелія» з пропозицією укласти договір оренди належної їй на праві власності вказаної земельної ділянки. Підприємство погодилося на вказану пропозицію, та разом вони узгодили всі істотні умови договору оренди землі, а саме предмет договору, строк його дії, мету оренди, розмір орендної плати, порядок розірвання договору та інше. Всі умови договору оренди землі були виражені письмово у відповідному договорі оренди, підписані з одного боку орендарем ПСП «Фацелія» та передані на підпис орендодавцю ОСОБА_1 , остання, погодивши умови договору, у серпні 2006 року повернула ПСП підписаний зі свого боку договір оренди вказаної земельної ділянки. Для проведення державної реєстрації оренди землі видала довіреність, якою уповноважила працівника ПСП «Фацелія» вчиняти дії, направлені на реєстрацію відповідного договору. 11.09.2008 вказаний договір зареєстрований у Краснокутському райвідділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», земельна ділянка передана орендарю, який сплачував орендодавцю орендну плату.

ОСОБА_1 заперечила факт укладення договору та у 2019 році пред`явила позов про визнання вказаного договору оренди землі недійсним, в задоволенні якого відмовлено рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 20.11.2020 з підстав неправильно обраного способу захисту порушеного права.

Оскільки відповідач не визнає факт укладення договору, заперечуючи свій підпис в ньому, тоді як цей договір є укладеним, набув чинності з дня державної реєстрації та виконується сторонами, просить визнати його дійсним з умовами, вказаними у договорі оренди від 01.08.2006.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 15.09.2021 позов Приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія» до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі дійсним залишено без задоволення.

Рішення вмотивовано тим, що позивач не надав суду достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження позову. Враховуючи, що волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору оренди від 01.08.2006 належної їй земельної ділянки було відсутнє, оспорюваний договір вона не підписувала, що встановлено висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, а тому договір є неукладеним. Норма ч.2 ст.218 ЦК України, якою позивач обґрунтував свої позовні вимоги, стосується правочинів, укладених без дотримання письмової форми, тоді як письмова форма договору оренди від 01.08.2006 дотримана, але відповідач цей договір з позивачем не укладала, а замість неї це зробила інша особа, не маючи на те повноважень.

З таким рішенням не погодився позивач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне та неправильне з`ясування всіх обставин справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заперечує висновок районного суду щодо неукладеності сторонами договору оренди землі, обґрунтований висновком почеркознавчої експертизи, проведеної під час розгляду іншої справи, про те, що підпис від імені орендодавця виконаний не власником земельної ділянки ОСОБА_2 , а іншою особою.

Вважає, що для правильного вирішення спору необхідно було з`ясувати обставини щодо фактичного укладення договору, а саме, узгодження сторонами істотних умов договору, вчинення сторонами певних дій на його виконання передача земельної ділянки в оренду, її прийняття, виконання обов`язків щодо плати за оренду та прийняття такої оплати.

Посилається на наявний в матеріалах справи акт прийому-передачі земельної ділянки, який підписаний сторонами правочину, та який районний суд залишив поза своєю увагою. Тоді як в ході розгляду справи не спростовано, що підпис орендодавця у вказаному акті виконаний не відповідачкою.

Зазначає про безпідставність не врахування районним судом відомостей сплати ПСП «Фацелія» орендної плати відповідачці, належність останній підписів у цих відомостях не спростована.

Також звертає увагу на неврахування судом першої інстанції письмового доручення, яким відповідач надала повноваження іншій особі працівнику ПСП бути її представником в державних органах у питаннях, пов`язаних з реєстрацією договору оренди землі. Крім того, з часу державної реєстрації договору земельна ділянка відповідачки знаходиться в користуванні позивача, що підтверджує існування орендних відносин.

Цитуючи положення ст.ст.626,638 ЦК України щодо поняття договору та його укладення, норми ст.ст.13-17 Закону України «Про оренду землі» щодо поняття договору оренди землі, його форми, істотних умов та укладення, передачі об`єкта оренди орендарю, наполягає на тому, що договір оренди землі є фактично укладеним та відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України може бути визнаний судом дійсним.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,6648 га , кадастровий номер :01:001:0314, яка розташована на території колишньої Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області.

01.01.2006 між ПСП «Фацелія» (орендар) та ОСОБА_2 (орендодавець) укладено договір оренди землі б/н, відповідно до умов якого остання надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 3,6648 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Любівської сільської ради, строком на 15 років. Договір зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11.09.2008 за №50/ а.с.6-9/

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №174420578 від 19.07.2019, договір оренди землі б/н, виданий 01.08.2006, строком до 11.09.2023, орендар ПСП «Фацелія»./а.с.11/

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2561 від 13.05.2020 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, яка була проведена на підставі ухвали суду у справі №627/924/19, підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі б/н від 01.08.2006, укладеному між ОСОБА_1 та ПСП «Фацелія», в графі «Підписи сторін» «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою./а.с.27/

Відмовляючи у позові, районний суд виходив з відсутності волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору оренди належної їй земельної ділянки із ПСП «Фацелія» від 01.08.2006, оскільки оспорюваний договір вона не підписувала, що встановлено висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, а отже оспорюваний договір є неукладеним. Доказів, які б спростовували зазначений висновок експерта, позивач суду не надав, отже, відповідач не укладав з позивачем оспорюваного договору оренди та сторони не погоджували істотних умов договору оренди. Положення ч.2 ст.218 ЦК України не підлягають застосуванню при вирішенні спору між сторонами.

Апеляційний суд з такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм матеріального права на власну користь.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3 ст.203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Враховуючи, що договір оренди від імені ОСОБА_1 , як орендодавця (власника земельної ділянки)підписаний не нею, відсутній факт волевиявлення сторони на укладення спірного договору, тому такий договір є неукладеним. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним, а наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Саме із підстав неукладеності спірного договору оренди та як наслідок - неправильно обраного позивачем способу захисту порушеного права рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 24.11.2020 (справа №627/924/19) відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позову щодо визнання цього договору недійсним./а.с.27- 29/

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у вказаній цивільній справі, не підлягають доказуванню і цій справі.

Позивач ПСП «Фацелія», заявивши в суд позов про визнання дійсним договору оренди землі від 01.08.2006 р., обґрунтовував свої вимоги положеннями ч.2 ст.218 ЦК України, посилаючись на укладення договору в усній формі.

Такі доводи не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи та районний суд правомірно їх відхилив.

Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Аналіз викладеної норми дає підстави зробити висновок, що вона може бути застосована до правочинів, укладених без дотримання письмової форми.

Натомість судом встановлено, що письмова форма договору оренди землі від 01.08.2006, який позивач просить визнати дійсним, була дотримана, проте відповідач ОСОБА_1 договір оренди землі з позивачем не укладала. Замість неї це зробила інша особа, не маючи на те повноважень. Вказаний договір оренди землі, 11.09.2008 р. зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», а в подальшому державним реєстратором 15.07.2019р. З огляду на зазначене, положення ч.2 ст.218 ЦК України не підлягають застосуванню при вирішенні спору між сторонами.

З огляду на викладене апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо фактичного укладення договору, а саме, узгодження сторонами істотних умов договору, вчинення сторонами певних дій на його виконання передача земельної ділянки в оренду, її прийняття, виконання обов`язків щодо плати за оренду та прийняття такої оплати.

Не заслуговують на увагу та відхиляються колегією суддів доводи апеляційної скарги щодо неспростованого підпису відповідачки на акті прийому-передачі земельної ділянки, оскільки на наявності встановленого належними доказами факту неукладеності договору оренди вказаний акт не має юридичної сили. З цих же підстав не є доказом укладення договору оренди сплата позивачем плати за фактичне використання ним земельної ділянки відповідачки. Видана останньою довіреність, якою вона уповноважила працівника ПСП Шляпкіну А.М. бути її представником в державних органах у питаннях, пов`язаних з реєстрацією договору оренди землі, - не підтверджує волевиявлення сторони на укладання договору оренди земельної ділянки саме на визначених у договорі істотних умовах, оскільки такий договір відповідач ОСОБА_1 своїм підписом не скріплювала.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися судове рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Фацелія» - залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 15 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.11.2022.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді В.М. Триголов

Л.М. Хіль