2/214/1849/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суму боргу у розмірі 50 000 грн. 00 коп., 3% річних - 1 646 грн. 90 коп., інфляційні втрати 5 500 грн. 33 коп.

В обґрунтування позову навів наступне. 02 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошей. Відповідно до умов укладеного договору, позикодавець передав у власність позичальника у строк до 31 вересня 2020 року включно, а позичальник прийняв у власність на умовах строкового повернення до 31.09.2020 року включно, грошові кошти у розмірі 50 000 грн. В підтвердження отримання грошових коштів у зазначеній вище сумі, відповідачем було складено борговий документ - розписку від 02.06.2020 р. У строк передбачений договором, до 31.09.2020 року включно, ні станом на сьогоднішній день, грошове зобов`язання щодо повернення позивачу позики відповідачем безпідставно виконано не було. Неодноразові намагання позичальника врегулювати в досудовому порядку з відповідачем питання щодо повернення ним отриманих в позику грошових коштів за договорами не мали жодного позитивного результату. Постійні безрезультатні обіцянки відповідача повернути грошові кошти залишаються вже протягом тривалого часу не реалізованими. Зневага та безвідповідальність відповідача по відношенню до взятих на себе грошових зобов`язань за договорами змусило позивача звернутися до суду за захистом порушених прав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 526 ЦК України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань - принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання. За змістом ст. 526 ЦК України, належне виконання зобов`язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені содовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання неналежним виконанням) є його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (договором), наслідком чого є сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України), розмір якої встановлюється договором (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок суми боргу, штрафних санкцій та інфляційних втрат на 04.11.2021 року: сума основної заборгованості у розмірі 50 000,00 грн.; 3% річних з простроченої суми у розмірі - 1 646,90 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: сума санкцій = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання з 30.09.2020 року до 31.12.2020 року - 50 000,00 х 3% х 93:366:100 (кількість днів у періоді - 93) сума 381,15 грн. З 01.01.2021 року до 04.11.2021 року 50 000,00 х 3% х 308:365:100 (кількість днів у періоді- 308) сума 1 265,75 грн. Загалом сума складає 1 646,90 грн. Інфляційні втрати у розмірі 5 500,33 грн., період прострочення з 30.09.2020 року по 04.11.2021 року: жовтень 2020 року 101,00 грн.; листопад 2020 року- 101,30 грн.; грудень 2020 року 100,90 грн.; січень 2021 року- 101,30 грн.; лютий 2021 року- 101,00 грн.; березень 2021 року- 101,70 грн.; квітень 2021 року 100,70 грн.; травень 2021 року 101,30 грн.; червень 2021 року 100,20 грн.; липень 2021 року 100,10 грн.; серпень 2021 року 99,80 грн.; вересень 2021 року 101,20 грн. Розрахунок здійснюється за формулою: середній індекс інфляції = (II1:100) х (ІІ2:100) х (ІІ3:100) х…(IІZ:100), де ІІ1- індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ- індекс інфляції за останній місяць прострочення. Середній індекс інфляції = (101,00:100) х (101,30:100) х (100,90:100) х (101,30:100) х (101,00:100) х (101,70:100) х (100,70:100) х (101,30:100) х (100,20:100) х (100,10:100) х (99,80:100) х (101,20:100) =1.11000651. Інфляційне збільшення: 50 000,00 х 1.11000651 - 50 000,00 = 5 500,33 грн. Загальна сума заборгованості: 50 000,00 грн. (сума боргу) + 5 500,33 грн. (інфляційне збільшення) + 1 646,90 грн. (штрафні санкції)= 58 147,23 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не подавав, відзиву на позов не подавав, у зв`язку з чим на підставі ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розписка (а.с.6).

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належним доказом: розписку (а.с.6), так як цей доказ стосується обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме отримання відповідачем ОСОБА_2 у борг від позивача ОСОБА_1 грошових коштів, їх суму, строк повернення боргу.

Суд, відповідно до ст.78 ЦПК України, вважає досліджений у судовому засіданні зазначений письмовий доказ допустимим, так як цей доказ одержаний без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи зазначений доказ з точки зору його достовірності, суд приходить до висновку, що досліджений у судовому засіданні письмовий доказ є достовірним.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Судом встановлено, що 02 червня 2020 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_3 у розмірі 50 000,00 грн. із зобов`язанням повернути до 31 вересня 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с. 6).

До даного часу борг відповідачем позивачеві не повернутий, що встановлено поясненнями позивача, викладеними у змісті позову.

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1 ,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), сплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У судовому засіданні встановлено, що незаконними діями відповідача, який не повернув борг у встановлений строк, внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 50 000 грн. 00 коп., заподіюється шкода майновим правам позивача, що у відповідності до ст.15 ЦК України охороняються законом, а тому позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. 16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх прав, із застосуванням наслідків прострочення виконання зобов`язань, передбачених ст.625 ЦК України, у виді нарахування інфляційних втрат в сумі 5 500 грн. 33 коп. та 3% річних в сумі 1 646 грн. 33 коп.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в сумі 50 000 грн. 00 коп., а також інфляційні втрати в сумі 5 500 грн. 33 коп. та 3% річних в сумі 1 646 грн. 33 коп.

В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 509, 526, 545, 598, 625, 1046-1047, 1049-1050 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, інфляційних втрат, трьох процентів річних - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суму боргу за розпискою від 02 червня 2020 року в сумі 50 000 грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 5 500 грн. 33 коп. та 3% річних в сумі 1 646 грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. 00 коп.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи..

Головуючий суддя : В.М. Прасолов