Справа №443/810/22
Провадження №2/443/566/22
РІШЕННЯ

іменем України

03 листопада 2022 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Квітневе в особі Бібрської міської ради Львівської області про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області; встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , Державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 088681 від 26.03.2001 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, площею 1,2313 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №088681 від 26.03.2001 року; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, площею 1,4353 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №088644 від 26.03.2001 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, загальною площею 1,4353 га, що належали померлому, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №0088644 від 26.03.2001 року. Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №644 від 29.05.2018 року, ОСОБА_3 дійсно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 , разом з ним проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1626 року народження - мати, ОСОБА_1 , 1949 року народження - брат, ОСОБА_5 , 1950 року народження - невістка, ОСОБА_6 ,1979 року народження племінник, ОСОБА_7 ,1980 року народження - племінниця, ОСОБА_8 ,1985 року народження - племінник. По даних виконкому колишньої Баковецької сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося. ОСОБА_3 був не одружений, сім`ї не мав, а тому єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була його матір ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_6 помер швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 . Оскільки ОСОБА_4 постійно проживала із сином на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, загальною площею 1,2313 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №0088681 від 26.03.2001 року. Також у склад спадщини увійшли земельні ділянки земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,4353га, що належали померлому, ОСОБА_3 , що вона фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила своїх спадкових прав. Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №642 від 29.05.2018 року, ОСОБА_4 дійсно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_4 , разом з нею проживав та був зареєстрований ОСОБА_1 1949 року народження. Син ОСОБА_1 , 1949 року народження доглядав хвору матір та займався похороном. Інших членів не було. По даних виконкому колишньої Баковецької сільської ради, заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалося. Окрім позивача, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , був його брат і відповідно син покійної ОСОБА_2 , однак він спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів. Натомість, позивач постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

21.07.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном.

Окрім того, позивачем самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть матері прізвище записано ОСОБА_9 , а у свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано ОСОБА_9 . За таких обставин позивач не має можливості метричними даними довести родинний зв`язок між ним та матір`ю. Також у позивача відсутні документи, що підтверджують родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також, із копії архівного примірника Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №088681 від 26.03.2001 року вбачається, що власником земельної ділянки вказано ОСОБА_4 , а не ОСОБА_4 , тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника державного акту.

За таких обставин позивач вимушений звертатися до суду із заявою про встановлення фактів родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 30.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подав заяву згідно якої повідомляє, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст..206 ЦПК України йому зрозумілі. Крім того просить розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якого просить суд розглянути дану справу та винести рішення за наявними в ній матеріалами, а також просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його батьками є ОСОБА_6 Та ОСОБА_4 (а.с.13).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер брат позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18.07.2006 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, загальною площею 1,4353 га, що належали померлому, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №0088644 від 26.03.2001 року (а.с.18).

Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №644 від 29.05.2018 року, ОСОБА_3 дійсно проживав в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_3 , разом з ним проживали і були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1926 року народження - мати, ОСОБА_1 , 1949 року народження - брат, голова двору; ОСОБА_5 , 1950 року народження невістка; ОСОБА_6 ,1979 року народження племінник; ОСОБА_7 , 1980 року народження племінниця; ОСОБА_8 , 1985 року народження - племінник. По даних виконкому колишньої Баковецької сільської ради, заповіту від ОСОБА_3 не посвідчувалося (а.с.16).

Оскільки заповіту ОСОБА_3 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була його матір ОСОБА_4 , оскільки його батько ОСОБА_6 помер швидше, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.14).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки ОСОБА_4 постійно проживала із сином на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68065513 від 12.01.2022, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 21.08.2015 року (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, загальною площею 1,2313 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №0088681 від 26.03.2001 року (а.с.23). Також у склад спадщини увійшли земельні ділянки земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, загальною площею 1,4353га, що належали померлому, ОСОБА_3 , що вона фактично успадкувала після його смерті, однак юридично не оформила своїх спадкових прав.

Згідно довідки Новострілищанської селищної ради №642 від 29.05.2018 року, ОСОБА_4 дійсно проживала в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_5 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_4 , разом з нею проживав та був зареєстрований ОСОБА_1 1949 року народження. Син ОСОБА_1 , 1949 року народження доглядав хвору матір та займався похороном. Інших членів не було. По даних виконкому колишньої Баковецької сільської ради, заповіту від ОСОБА_4 не посвідчувалося (а.с.21).

Оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Судом також встановлено, що окрім позивача, спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , був його брат і відповідно син покійної ОСОБА_2 , однак він спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів, що також підтверджується витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №68065435 від 12.01.2022, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22).

Крім того, відповідно до поданої письмової заяви ОСОБА_2 (а.с.43), останній повідомляє, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивача.

Натомість, ОСОБА_1 постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

Листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №47/02-31 від 21.07.2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно яке він має намір успадкувати (а.с.25).

Ккрім того, позивачем самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть матері прізвище записано ОСОБА_9 , а у свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано ОСОБА_9 . За таких обставин позивач не має можливості метричними даними довести родинний зв`язок між ним та матір`ю. Також у позивача відсутні документи, що підтверджують родинні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Окрім того, із копії архівного примірника Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ №088681 від 26.03.2001 року вбачається, що власником земельної ділянки вказано ОСОБА_4 , а не ОСОБА_4 , тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника державного акту.

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.10-11), останній зареєстрований за адресою: с.Квітневе, Жидачівський район, Львівська область, з 11.05.1976 року.

Свідок ОСОБА_5 , в судовому засіданні дала покази про те, що являється дружиною позивача. ОСОБА_4 була матір`ю ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . ОСОБА_3 своєї сім`ї не мав. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 працювали в колгоспі, мали паї. В селі ОСОБА_4 всі кликали « ОСОБА_9 ». Її чоловік доглядав за матір`ю, займався її похованням.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що являється дочкою позивача. ОСОБА_4 була її бабусею. В селі бабцю кликали «Романів» Бабця та її дядько ОСОБА_3 працювали в колгоспі, мали земельні паї.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації її спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Крім того, згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 є сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області, а також факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , Державного акту на право приватної власності на землю серія III- ЛВ № 088681 від 26.03.2001 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригінали правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втрачено, що відповідачем не заперечується.

Доказом того, що покійним ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної власності належали земельні ділянки на території Баковецької сільської ради, площею 1,2313 га. та площею 1,4353 га. є архівні копії Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №088681 від 26.03.2001 року та Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №088644 від 26.03.2001 року (а.с.18, 23).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Баковецької сільської ради.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є сином ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Квітневе Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ № 088681 від 26.03.2001 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, площею 1,2313 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №088681 від 26.03.2001 року.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території колишньої Баковецької сільської ради, площею 1,4353 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія III-ЛВ №088644 від 26.03.2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2022 року.

Головуючий суддя С.І Сливка