Справа № 2-5384/2009 Головуючий у 1-й інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження № 22ц/812/895/22 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

2 листопада 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Ковальським Є. В.,

за участю: представника стягувача Пивоварова В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС»

(далі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»)

на ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Рум`янцевої Н. О. в залі суду в місті Миколаєві об 11 годині 55 хвилині зі складанням її повного тексту, по справі

за скаргою

ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС»

на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області

Баришнікова Артема Дмитровича

(далі приватний виконавець Баришніков А. Д.)

про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

1 грудня 2021 року ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» звернувся до суду зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови від 14 вересня 2021 року, яка винесена приватним виконавцем Баришніковим А. Д. про закінчення виконавчого провадження №59591532, у зв`язку з повним та фактичним виконанням боржниками судового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, стягувач зазначав, що він є правонаступником попередніх стягувачів з виконання заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 3 грудня 2009 року, на користь яких з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стягнуто у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 33 850,50 доларів США, що еквівалентно 258 089 грн 76 коп..

На виконання судового рішення 14 вересня 2021 року боржницями за платіжним дорученням перераховано 258 089 грн 76 коп., що на момент зарахування не є еквівалентом фактичної заборгованості в розмірі 33 850, 50 доларів США. Але, незважаючи на це, приватним виконавцем ця сума прийнята як фактичне та повне виконання судового рішення, внаслідок чого неправомірно винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Постанову від 14 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження стягувачем отримано 8 листопада 2021 року, та 18 листопада 2021 року направлена скарга до суду на такі дії виконавця.

У письмовому відзиві на скаргу приватний виконавець просив відмовити у задоволені її вимог, посилаючись на те, що боржницею ОСОБА_3 виконано судове рішення у еквіваленті боргу в національній валюті України. Підстав для неприйняття такого виконання у приватного виконавця не було, так як останній не наділений компетенцією змінювати заборгованість, визначену за рішенням суду. Тому він діяв виключно у спосіб та в порядку, визначеному законом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 серпня 2022 року в задоволенні скарги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» відмовлено.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що приватний виконавець діяв у межах покладених на нього повноважень, оскільки законодавство про виконавче провадження не надає виконавцю можливості здійснювати перерахунок валютного курсу на час фактичного виконання рішення суду, яке ним виконується виключно у відповідності до виконавчого документу.

В апеляційній скарзі ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» просить скасувати ухвалу суду і постановити нову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та необґрунтованість ухвали.

Апелянт обґрунтовує свої доводи тим, що перерахування стягувачу суми боргу в національній валюті, аніж у валюті визначеної у резолютивній частини рішення суду, не вважається належним виконанням судового рішення, та не надає право виконавцю для закінчення виконавчого провадження. Аналогічна позиція, викладена у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року при розгляді справи №761/12655/14-ц, але безпідставно залишена судом першої інстанції поза увагою.

Учасники справи відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Боржник ОСОБА_4 , від імені якої діє адвокат Мотельчук Ю. І., надала письмові пояснення, в яких виклала свої заперечення проти задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець, закінчуючи виконавче провадження, діяв в межах закону та своїх повноважень. Підстав для застосування висновків ВП ВС, зроблених за аналогічними обставинами, у цій справі немає, так як разом з ухваленням постанови ВС є окрема думка суддів, що свідчить про неоднозначність даних висновків за вказаними правовідносинами.

З такими мотивами суду першої інстанції погодитися неможливо враховуючи наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Баришнікова А. Д. знаходився виконавчий лист №2-5384, виданий 21 грудня 2009 року на виконання заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 3 грудня 2009 року щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь стягувача АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 850,50 доларів США, що еквівалентно 258 089 грн 76 коп. (а.с. 24, 28, 85, 156).

Ухвалами Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 жовтня 2017 року та від 19 лютого 2021 року у виконавчому провадженні з примусового виконання цього судового рішення проведені заміни попередніх стягувачів на їх правонаступників, спочатку АКІБ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», у подальшому ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» (а.с.99-100, 137-139)

Виконавчий лист, починаючи з грудня 2010 року (а.с.83-85) знаходився на виконанні та на час вступу у виконавче провадження правонаступника стягувача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» в частині стягнення основної заборгованості виконаний не був (а.с.156-159).

За платіжними дорученнями боржницею ОСОБА_3 приватному виконавцю перераховано борг в сумі 258 089 грн 76 коп., який 14 вересня 2021 року виконавець перерахував стягувачу та видав постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним виконанням боржником рішення суду (а.с.161-162).

Такий факт вірно встановлено судом першої інстанції, та за ці обставини жодним з учасників справи не оспорюються.

В той же час стягувач ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», посилаючись на інший офіційний курс долара США до національної валюти України, який встановлено Нацбанком України на час погашення боржницею суми, а саме на 14 вересня 2021 року, як 26,6782 грн за 1 долар США (а.с.162), вважав дії приватного виконавця з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, передчасними, так як повна сума боргу, яка визначена у рішенні суду в доларах США, на час його закінчення не погашена в повному обсязі.

При цьому обґрунтовано посилався на висновки ВП ВС, висловлені нею у постанові від 4 липня 2018 року, при розгляді справи за аналогічних обставин.

Так, за цією постановою ВП ВС, яка у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України повинна бути врахована при розгляді даної справи, визначено, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема кредиту, не суперечить чинному законодавству. Отже, кредит, так і нарахування на нього, мають здійснюватися в тій валюті, у якій його було надано, і при розрахунку має братися за основу розмір заборгованості, визначений в іноземній валюті. Саме таким чином необхідно діяти у випадку примусового виконання грошового зобов`язання, визначеного в іноземній валюті, тобто сума коштів має бути перерахована стягувачу, як вказана у резолютивній частині рішення, а саме в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Така позиція продубльована ВП ВС у своїх інших постановах, в тому числі у постанові від 9 листопада 2021 року при розгляді справи № 320/5115/17, і тому підстав вважати, що вона є не однозначною та не повинна бути застосована до правовідносин, встановлених у даній справі, є помилковим.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції 2010 року на час видачі виконавчого документу) та статті 49 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» ( на час фактичного виконання).

Якщо у статті 51 цього Закону визначалося про можливість виконання рішення суду в іноземній валюті за наявності таких зобов`язань, та відповідно до частини 3 статті 49 у іншій редакції цього Закону, вже визначено механізм перерахування такого боргу, а саме у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Отже, приватний виконавець на час закінчення виконавчого провадження та прийняття такого виконання 14 вересня 2021 року рішення суду за курсом долара США до національної валюти станом на 2009 рік, діяв помилково, так як не міг закінчити виконавче провадження, яке виконано боржницею частково, так як борг нею перераховано не в іноземній валюті і не по курсу на час його виконання, а у еквіваленті гривні, що не відповідає курсу національної валюти до долара США, як зобов`язання, на час його фактичного виконання.

Тому приватний виконавець не вжив усіх можливих та передбачених законом, а також необхідних заходів для примусового виконання рішення суду, а його дії з винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в цьому випадку є неправомірними, так як примусове виконання рішення суду у відповідності до визначеного ним обов`язку у іноземній валюті, є обов`язком, а не правом виконавця, як особи, яка здійснює примусове виконання судового рішення щодо стягнення коштів за офіційним курсом Нацбанку України на час фактичного виконання зобов`язання.

Строк на звернення до суду за цими вимогами стягувачем не пропущено.

Такими чином, правильно встановивши обставини справи, але надавши їм невірну правову оцінку, місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги.

На підставі наведеного, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової про задоволення скарги ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати, які понесені стягувачем, слід покласти на приватного виконавця в загальній сумі 2 481 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нову, якою скаргу ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А. Д., винесену ним 14 вересня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №59591532 з примусового виконання заочного рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 3 грудня 2009 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича на користь ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2 481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді С. Ю. Колосовський

О. В. Локтіонова