Провадження № 2/727/183/22

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Літвінової О.Г.,

секретаря судового засідання Вальків А.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Попова-Завгородня С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості із оплати відпускних, заборгованості при звільненні, інфляційні втрати за затримку розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.08.1993 року була прийнята на роботу до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду лікаря стоматолога-терапевта.

Згідно з рішенням 1 сесії VIII скликання Чернівецької міської ради від 29.12.2020 року №17 Комунальна медична установа «Міська стоматологічна поліклініка» перетворена у Комунальне некомерційне підприємство «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (КНП «Міська стоматологічна поліклініка»).

18.11.2021 року ОСОБА_2 звільнено з посади лікаря стоматолога-терапевта КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні роботодавцем не проведено повний розрахунок із заробітної плати. Станом на 01 січня 2021 року позивач працювала на умовах погодинної оплати праці. Зміни до трудового договору, в частині зміни системи оплати праці, з погодинної оплати праці на відрядну, не вносилися. Облік робочого часу здійснювався відпрацьованими годинами, а не умовними одиницями.

Відповідно до умов колективного договору та Положення про преміювання, позивач має право на надбавку до посадового окладу у розмірі 30 відсотків. Однак, з січня 2021 року роботодавець не виплачував позивачу заробітну плату у повному обсязі.

Оскільки розмір заробітної плати не міг бути меншим за встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці, з урахуванням 30% надбавки до заробітної плати, як працівнику з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві, то щомісячна заробітна плата позивача не могла бути меншою 8000 гривень (6000 грн. мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021 року +30% надбавки).

Як вбачається із нарахованих сум належні при звільненні, та з табелів обліку робочого часу за листопад 2021 року повністю відпрацьованих 15 робочих днів із 18 календарних у листопаді 2021 року роботодавець нарахував їй лише 186,66 грн. заробітної плати та 56 грн. надбавки за вислугу років, тому і виникла заборгованість до заробітної плати.

Як вбачається із витягу з тарифікаційного списку вона, як лікар-терапевт - стоматолог мала 13-й тарифікаційний розряд. Однак її посадовий оклад у тарифікаційному списку, що наданий відповідачем визначено неправильно.

Зокрема, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2021 № 29 «Деякі питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» з 1 січня 2021 року посадовий оклад (тарифна ставка) 1 тарифного розряду складає 2670 гривень, а до 13-го тарифного розряду застосовується коефіцієнт підвищення 2,27, тому посадовий оклад позивача складав станом на 01.01.2021 року 6061 грн.

Відповідно до умов колективного договору, вона як працівник, який працював понад 10-ть років в установі, має право на надбавку до посадового окладу у розмірі 30% посадового окладу.

Так як роботодавцем не було нараховано заробітну плату у повному обсязі, відповідно до посадового окладу працівника 13-го розряду, на підставі Єдиної тарифікаційної сітки, роботодавцем не у повному обсязі здійснено оплату відпусток у червні, вересні та жовтні 2021 року, не у повному розмірі виплачено вихідну допомогу, у зв`язку зі звільненням, за скороченням штату та чисельності працівників, також не у повному обсязі здійснено оплату невикористаної щорічної відпустки.

А тому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 04.02.2022 року та заяви про уточнення позовних вимог від 07.07.2022 року просила стягнути з КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради на її користь заборгованість: із заробітної плати у розмірі 46 254 гривні 24 коп., із вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку при виплаті відпускних, компенсації частини невикористаної відпустки сукупному розмірі 8 927,84 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 324,41 грн. за кожен робочий день затримки розрахунку при звільненні, , а саме за 272 днів, що становить 88 239,52 коп., інфляційні втрати у зв`язку із порушенням строків розрахунків у сумі 9 201 грн. 70 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та у відповіді на відзив.

Представник відповідача Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях по суті справи.

Представник відповідача Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи в її відсутності, просила прийняти рішення на розсуд суду, рішень щодо звільнення позивачки з посади лікаря стоматолога - терапевта, здійснення розрахунку по заробітній платі, виплат відпускних, середнього заробітку, заборгованостей та компенсацій Чернівецька міська рада не приймала, а тому їх права не порушуються.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що займає посаду завідувача ортопедичного відділення КНП «Міська стоматологічна поліклініка». З 01.04.2021 року змінились умови оплати праці з погодинної на відрядну. Пізніше 11.01.2021 року були проведені збори, на яких все обговорювалось. Всі працівники були ознайомлені зі змінами. Забезпечення кількості пацієнтів не входить в компетенцію адміністрації. Була перероблена інструкція і позивачка була з нею ознайомлена.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що вона займає посаду заступника генерального директора з економічних питань КНП «Міська стоматологічна поліклініка». Позивачці платили по 13 тарифікаційному розряду по погодинній системі. 11.01.2021 року були проведені колективні збори і повідомлено працівників про зміни в оплаті праці. З 01.04.2021 року були впроваджені норми навантаження. Позивачка знала про ці зміни. В лютому і березні 2021 року у позивачки були пацієнти, а в квітні вже їх стало менше. Вона продовжувала працювати по цій системі, отримувала меншу ніж на початку року заробітну плату, але до керівництва з цього приводу не зверталась. Вона подавала всі форми звітності, що підтверджувало рівень її завантаженості.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитаних свідків, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 була прийнята на роботу до Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» на посаду лікаря стоматолога-терапевта 03.08.1993 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 13).

Рішенням Чернівецької міської ради 1 сесії VIII скликання № 17 від 29.12.2020 року «Про припинення Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» внаслідок її реорганізації та створення Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради» вирішено припинити КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» шляхом перетворення та створити КНП «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради».

Відповідно до ч.3 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 11.01.2021 року №02-к вирішено розпочати з 11.01.2021 року статутну діяльність КНП «Міська стоматологічна поліклініка» (а.с. 26). Наказ доведено до відома та ознайомлено працівників під підпис (зв. а.с. 27).

Згідно з наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 28 січня 2021 року №25 затверджено норми навантаження лікаря стоматолога-терапевта при наданні медичної допомоги дорослому населенню за спеціальністю «Терапевтична стоматологія». Норми навантаження при наданні стоматологічної допомоги на терапевтичному прийомі для лікарів стоматологів-терапевтів становлять 23 УОП на зміну.

16 листапада 2021 року КНП «Міська стоматологічна поліклініка» видала наказ про звільнення ОСОБА_2 , у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Надано розпорядження бухгалтерії виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку та грошову компенсацію за 7 календарних дні щорічної основної відпустки та 9 календарний день додаткової відпустки, за особливий характер праці, за відпрацьований період, з 02.08.2020 року по 18.11.2021 року. З наказом ОСОБА_2 ознайомлена 16.11.2021 року, про що свідчить її підпис (а.с. 25).

Частиною 1, 3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Згідно статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен повідомлятись не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміна істотних умов праці не порушує угоди сторін, досягнутої при укладенні трудового договору, адже угодою сторін визначаються місце роботи і трудова функція працівника. Це найважливіші умови трудового договору. Тому змінити їх без згоди сторін не можна, і це прямо закріплено в законі.

Трудовий договір також пов`язаний з іншими істотними умовами праці. Ці умови встановлюються по-різному. Одні з них (тривалість робочого часу, відпустки, пільги, тарифні ставки) встановлюються у централізованому порядку і доводяться до відому підприємства, другі (режим роботи, системи оплати праці, норми праці) встановлюються колективним договором, а якщо колективний договір на підприємстві не укладено, то власником чи уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації, треті (кваліфікаційні розряди, конкретні розміри окладів, суміщення професій, неповний робочий час) встановлюються власником або уповноваженим ним органом за домовленістю з працівником. Змінюються ці умови також по-різному.

Однак закон не вимагає обов`язкового погодження таких змін з працівником. Необхідно лише, аби власник підприємства чи уповноважений ним орган дотримувалися двох умов. По-перше, зміни істотних умов праці допускаються тільки внаслідок змін в організації виробництва і праці на конкретному підприємстві. По-друге, про наступні зміни працівник повинен бути попереджений власником підприємства чи уповноваженим ним органом не пізніше як за два місяці.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що припинення трудового договору за пунктом 6 статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Отже, під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі та приватизації, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов тощо.

У разі, коли на підприємстві не відбулося змін в організації виробництва і праці, власник чи уповноважений ним орган не має права в односторонньому порядку змінити істотні умови праці працівників. Якщо ж це сталося, а працівники не погоджуються з такими змінами, власник зобов`язаний поновити працюючим попередні умови праці.

Як убачається з матеріалів справи, 11 січня 2021 року, на підприємстві проведено спільне засідання поліклініки та профкому КНП «Міська стоматологічна поліклініка» з участю працівників підприємства, зокрема, позивача ОСОБА_2 . Ознайомлено працівників із наказом КНП «Міська стоматологічна поліклініка» від 11 січня 2021 року № 02-к про початок діяльності з 11 січня 2021 року КНП «Міська стоматологічна поліклініка», про що свідчить підпис ОСОБА_2 у листі ознайомлення з вказаним наказом.

Відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП України роботодавець належним чином повідомив позивача не менше ніж за два місяці, про зміну системи оплати праці.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (частина першої статті 3 КЗпП України).

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У випадку спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який приймає рішення по суті спору.

Положеннями статей 11, 13, 14 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою.

Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті (стаття 15 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 16 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що на підприємствах і в організаціях, які знаходяться на госпрозрахунку і отримують дотації з бюджету, організація оплати праці здійснюється відповідно до статті 15 цього Закону, але в межах визначених для них у встановленому порядку сум дотацій та власних доходів з урахуванням умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону України «Про оплату праці», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, регулювання фондів оплати праці працівників підприємств-монополістів згідно з переліком, що визначається Кабінетом Міністрів України, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України, як правило, один раз на рік під час затвердження Державного бюджету України з урахуванням пропозицій, вироблених шляхом переговорів, представників професійних спілок, власників або уповноважених ними органів, які об`єдналися для ведення колективних переговорів і укладення генеральної угоди. Розмір мінімальної заробітної плати переглядається залежно від зростання індексу цін на споживчі товари і тарифів на послуги за угодою сторін колективних переговорів (стаття 10 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі: з січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.

Як убачається із довідки про доходи оплата праці позивача заробітна плата становила: у січні - 3173 гривень 16 коп; у лютому 11773 гривень 39 коп; у березні 9379 гривень 30 коп; у квітні 1006 гривень 32 коп; в травні 1169 гривні 40 коп; у червні 1170 гривні 30 коп; у липні 814 гривень 76 коп; у серпні 5645 гривні 27 коп; у вересні 28 гривень 84 коп; у жовтні 295 гривень 02 коп; у листопаді - 2695 гривні 67 коп.

Отже, КНП «Міська стоматологічна поліклініка» при оплаті праці ОСОБА_2 не дотрималося та не врахувало передбачених гарантій щодо її заробітної плати, а тому, вимоги позивачки є вірно кваліфіковані.

Відповідно до абз. З п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. N 524 «Питання оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» установлено, що за медичними і фармацевтичними працівниками державних та комунальних закладів (установ), які направляються до закладів після дипломної освіти для підвищення кваліфікації, підготовки і перепідготовки, зберігається середня заробітна плата за кожним місцем роботи згідно із законодавством.

Згідно з абз. 1, 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Вихідна допомога, працівникові при звільнення, у розмірі не менше одного середньомісячного заробітку виплачується у разі: зміни в організації виробництва та праці, у тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України).

Згідно з ст. 24 Закону України Про відпустки, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.

Тому сукупний індекс інфляції, за період з грудня 2021 року по травня 2022 року, становить 114,6%.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 117 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43 Конституції України, Законами України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», «Про оплату праці», «Про відпустки», «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 149,150,221,233,237-1 КЗпП України, ст.ст. 104, 108 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 259, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради про стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості із оплати відпускних, заборгованості при звільненні, інфляційні втрати за затримку розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 05481375) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати у розмірі 46 254 гривні 24 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 05481375) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість із вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку при виплаті відпускних, компенсації частини невикористаної відпустки сукупному розмірі 8 927,84 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 05481375) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 324,41 грн. за кожен робочий день затримки розрахунку при звільненні, а саме за 272 днів, що становить 88 239,52 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Міська стоматологічна поліклініка» Чернівецької міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 05481375) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) інфляційні втрати у зв`язку із порушенням строків розрахунків у сумі 9 201 грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч. 2 ст. 354 ЦПК України. В разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня виготовлення рішення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення буде виготовлено 11.11.2022 року.

Суддя О. Г.Літвінова