Провадження №2/523/2071/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" травня 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,про визнання часток у спільній сумісній власності та про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,про визнання часток у спільній сумісній власності та про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 березня 1998 року ОСОБА_8 (дід позивача), ОСОБА_5 (бабуся позивача) та ОСОБА_9 , діюча від імені позивача ОСОБА_10 (зараз ОСОБА_1 ) придбали у громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру за АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна за 1/98-00136, який був зареєстрований на Регіональній Товарній Біржі. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 29,8 кв.м., загальна площа квартири 49,0 кв.м.

При укладенні даного правочину між сторонами була досягнута угода про виконання усіх істотних умов договору, а саме: була визначена ціна квартири, і покупцями була передана продавцям обумовлена сума грошей, а вони, в свою чергу, передали ключі від квартири та виселилися з даної квартири.

19 березня 1998 року родина позивача вселилася у квартиру АДРЕСА_1 .

26 березня 1998 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в ОМБТІ та РОН за ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна за № 1/98-00136 від 18 березня 1998 року.

У даному договорі не були визначені частки співвласників у квартирі. Однак під час укладення даного правочину була досягнута домовленість про те, що квартира придбається у рівних частках, тобто по 1/3 частині за кожним.

Протягом 22 років родина мешкає у даній квартирі, займається її благоустроєм, регулярно вносить плату за користування комунальними послугами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , помер.

Виходячи з вищевикладених обставин після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1265 ЦК України ОСОБА_1 , онучка спадкодавця, має право на спадкування, як спадкоємиця п`ятої черги за законом. Крім позивача є спадкоємці першої черги за законом: дружина спадкодавця - ОСОБА_5 та його доньки - ОСОБА_6 (мати позивача) і ОСОБА_7 , які на спадщину не претендують і бажають, щоб позивач оформила спадкову частку квартири на своє ім`я.

У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Павлик Наталії Миколаївни Одеського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа за № 18/2021. Також в установлений законом строк ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 подали до спадкової справи заяви про відмову від спадщини. Але нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на кв. АДРЕСА_1 оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна №1/98-00136 від 18 березня 1998 року не був нотаріально посвідчений та в цьому договорі не були визначені частки співвласників, про що нотаріус надала лист, в якому пропонує звернутися до суду.

У даному договорі було зазначено, що він не підлягав нотаріальному посвідченню. 26 березня 1998 року право власності на кВ. АДРЕСА_1 було зареєстровано в ОМБТІ за позивачем, та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на підставі даного договору. При купівлі квартири вважали свої частки рівними, тобто кожний з них мав право власності на 1/3 частину квартири. У зв`язку з цим вважали, що договір відповідає всім вимогам закону до того часу, коли позивач звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадкування.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна діяв Закон «Про товарні біржі» і тому вважали, що правочин був вчинений згідно з законодавством України.

Вищезазначені обставини змусили ОСОБА_1 подати до суду цей позов.

В судове засідання позивач не з`явилася, згідно клопотання, наданого до суду, просила справу розглянути у її відсутність, а також не заперечувала проти постановляння заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщались належним чином відповідно до поштових повідомлень. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини.

Судом встановлено, 18 березня 1998 року ОСОБА_8 (дід позивача), ОСОБА_5 (бабуся позивача) та ОСОБА_9 , діюча від імені позивача ОСОБА_10 (зараз ОСОБА_1 ) придбали у громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру за АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна за 1/98-00136, який був зареєстрований на Регіональній Товарній Біржі. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 29,8 кв.м., загальна площа квартири 49,0 кв.м.

При укладенні даного правочину між сторонами була досягнута угода про виконання усіх істотних умов договору, а саме: була визначена ціна квартири, і покупцями була передана продавцям обумовлена сума грошей, а вони, в свою чергу, передали ключі від квартири та виселилися з даної квартири.

19 березня 1998 року родина позивача вселилася у квартиру АДРЕСА_1 .

26 березня 1998 року право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в ОМБТІ та РОН за ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна за № 1/98-00136 від 18 березня 1998 року.

У даному договорі не були визначені частки співвласників у квартирі. Однак під час укладення даного правочину була досягнута домовленість про те, що квартира придбається у рівних частках, тобто по 1/3 частині за кожним.

Протягом 22 років родина мешкає у даній квартирі, займається її благоустроєм, регулярно вносить плату за користування комунальними послугами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , помер.

Виходячи з вищевикладених обставин після його смерті відкрилася спадщина на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1265 ЦК України ОСОБА_1 , онучка спадкодавця, має право на спадкування, як спадкоємиця п`ятої черги за законом. Крім позивача є спадкоємці першої черги за законом: дружина спадкодавця - ОСОБА_5 та його доньки - ОСОБА_6 (мати позивача) і ОСОБА_7 , які на спадщину не претендують і бажають, щоб позивач оформила спадкову частку квартири на своє ім`я.

У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Павлик Наталії Миколаївни Одеського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа за № 18/2021. Також в установлений законом строк ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_12 подали до спадкової справи заяви про відмову від спадщини. Але нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на кв. АДРЕСА_1 оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна №1/98-00136 від 18 березня 1998 року не був нотаріально посвідчений та в цьому договорі не були визначені частки співвласників, про що нотаріус надала лист, в якому пропонує звернутися до суду.

У даному договорі було зазначено, що він не підлягав нотаріальному посвідченню. 26 березня 1998 року право власності на кВ. АДРЕСА_1 було зареєстровано в ОМБТІ за позивачем, та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 на підставі даного договору. При купівлі квартири вважали свої частки рівними, тобто кожний з них мав право власності на 1/3 частину квартири. У зв`язку з цим вважали, що договір відповідає всім вимогам закону до того часу, коли позивач звернулася до нотаріуса для оформлення права на спадкування.

Згідно ст. 638 ЦК України (2003 р.) договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, тобто діючого на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачами, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час.

Відповідно до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня.

Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч.4 ст.15 Закону України „ Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Положеннями ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За ст. 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, позивач є спадкоємцем за законом після смерті діда ОСОБА_8 на 1/3 частки кв. АДРЕСА_1 .

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Положеннями ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно,і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе позов ОСОБА_1 задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,12,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст.209, 220,650,657 ЦК України, ст.ст.47,227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,про визнання часток у спільній сумісній власності та про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

2. Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 1/98-00136, який був укладений 18 березня 1998 року на Регіональній товарній біржі між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з одного боку, і ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , з другого боку на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 49,0 кв.м., житловою 29,8 кв.м.

3. Визначити розмір часток у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_10 на праві спільної сумісної власності на підставі договору № 1/98-00136 купівлі продажу нерухомого майна від 18 березня 1998 року, визнавши, що частки співвласників у квартирі є рівними, тобто по 1/3 частині за кожним.

4. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , право власності у порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частку квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 49,0 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 -ти денний строк з дня отримання рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано в 30 -ти денний строк з дня отримання його копії.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2022 р.