Справа № 331/6818/17
Провадження № 2/331/462/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Антоненко М.В.

при секретарі: Федоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 04.10.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 03.12.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 14.09.2017 року в сумі 13271,33 гривень. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором в розмірі 13271, 33 гривень та судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 06.08.2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 03.12.2007 року № б/н в сумі 12 163 гривні, 17 копійок, з яких: 1209 гривень 39 копійок заборгованість за тілом кредиту, 3774 гривні 10 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7179 гривень 68 копійок заборгованість з нарахованої пені, а також судовий збір в сумі 1600 гривень 00 копійок. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 09.11.2021 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Войтовича Євгена Михайловича про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2018 рок - задоволено. Поновлено представнику ОСОБА_1 адвокату Войтовичу Євгену Михайловичу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2018 року. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/6818/17 (Провадження № 2/331/140/2018) від 06.08.2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасоване. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено розгляд справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 24.02.2022 року 09 годині 00 хвилин.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 05.10.2022 року справу призначено до розгляду на 18.11.2022 року на 08 год. 45 хв.

Позивач в підготовче засідання та в судове засідання по розгляду справи по суті не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі його представника, наполягав на задоволенні позову.

18.11.2022 року представник відповідача подав заяву, в який просив відмовити в задоволенні позову з посиланням на пропуск строку позовної дваності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 03.12.2007 року згідно із заявою відповідача ОСОБА_1 йому було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язується у строк, визначений договором, виконати свої зобов`язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком, а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору.

Позивач виконав обов`язок перед відповідачем відповідно до умов договору відкривши картковий рахунок та надавши кредитний ліміт на картковий рахунок.

Однак кредитного договору як такого, який повинен містити такі істотні умови як сума кредиту, умови нарахування штрафних санкцій, строки повернення кредиту тощо, суду не надано.

В якості доказу позивачем надано роздруківку з рахунку, який відкрито на ім`я відповідача.

При оцінці досліджених доказів суд виходить із наступного.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 03.12.2007 року не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Також матеріали справи не містять доказів про те, що довідка про уомви кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечна умова кредитного договору, більш того зазначений документ не містять підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

За таких обставин позивач має право вимагати лише суму, яка фактично отримана відповідачем без урахування штрафних санкцій та процентів за користуванням кредитними коштами, тобто 300,00 грн, як зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем.

При цьому ст. 257 Цивільного Кодексу України визначає строк позовної давності в три роки.

Оскільки термін дії банківської карти не може становити більш як три роки, про порушення свого права позивач повинен був дізнатися не пізніше 03.12.2010 року, тоді як позов надійшов до суду 04.10.2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ч. 4 ст. 267 ЦК України визначає, що сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Крім того, суд звертає увагу на те, що матеріли справи не містять підтвердження того, що відповідачу ОСОБА_1 перевипускалась банківська картка, що в свою чергу дає суду підстави застосувати до даних правовідносин положення ст. 257 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 257, 267 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовну Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 18.11.2022 року .

Суддя: М.В. Антоненко