Номер провадження: 22-ц/813/5304/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач - Одеська міська рада,

- відповідачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , правонаступниками якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний реєстратор Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» Одеської області Дунай Христина Богданівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступниками якого є - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний реєстратор Державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» Одеської області Дунай Христина Богданівна, про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Абухіна Р.Д. об 11 годині 27 хвилині 20 жовтня 2021 року, повний текст рішення складений 28 жовтня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року Одеська міська радазвернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_5 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 28,9 кв. м., житловою площею - 17,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) визнати за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради, право власності на квартиру, загальною площею - 28,9 кв. м., житловою площею - 17,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 3) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по ј частки квартири АДРЕСА_2 .

Одеська міська радаобґрунтовує свої позовні вимоги тим, що квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності (договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.02.2000 року № 19-24171, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тимофєєвою В.І. та зареєстрованого в КП « ОМБТІ та РОН», ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на даний час спірна квартира належить на праві спільної часткової власності відповідачам по справі.

Позивач, посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_5 спадкоємців за законом та за заповітом не мала, а спадкова справа була заведена на підставі заяви ОСОБА_1 , яка не є спадкоємицею померлої, вважає, що спадщина є відумерлою та є власністю територіальної громади м. Одеси, просить суд визнати її такою, оскільки відповідачами право власності позивача на майно не визнається та витребувати її на користь позивача (Т. 1, а. с. 3 - 13).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Андрусишина І.Д., діюча від імені ОСОБА_1 , просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що спірна квартира АДРЕСА_2 належить відповідачам на законних підставах, оскільки вона утворилась в результаті поділу квартири на дві квартири - квартиру АДРЕСА_3 та квартиру АДРЕСА_4 на підставі висновку № 245518 від 26.07.2019 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за адресою - АДРЕСА_5 , яка належала відповідачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі розпорядження органу приватизації (Т. 1, а. с. 127 - 130).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року задоволено частково вищевказаний позов Одеської міської ради.

Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_5 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 28,9 кв. м., житловою площею - 17,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Визнано за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради право, власності на квартиру, загальною площею - 28,9 кв. м., житловою площею - 17,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, суму сплаченого судового збору - по 1 613,33 грн. з кожного.

Встановлено порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 48031440 від 31.07.2019 року, прийнятого державним реєстратором державного підприємства «Агенція з державної реєстрації» Дунай Христиною Богданівною, а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради, права власності на квартиру, загальною площею 28,9 кв. м., житловою площею 17,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Відмовлено в задоволенні решти вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до спадкової справи № 539/2017 заведеної 13.06.2017 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_1 спадкоємці за законом та заповітом відсутні.

Суд першої інстанції врахував те, що територіальна громада м. Одеси з часу відкриття спадщини набула речові права на відумерлу спадщину, які не визнаються відповідачами з огляду на те, що вони набули право власності на спірний об`єкт правомірно на підставі висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_6 .

Щодо позиції відповідачів, суд зазначив про те, що висновок щодо технічної можливості поділу, серії та номер: 245518, виданий 26.07.2019 року ТОВ «Пром-Строй ЛТД», не є документом, на підставі якого може набуватися право власності на майно. Інших доказів правомірності набуття відповідачами права власності матеріали справи не містять.

Суд також вважав за необхідне зазначити в резолютивній частині рішення порядок його виконання.

З огляду на те, що позовні вимоги заявлені до чотирьох відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , якого виключено зі складу відповідачів у зв`язку зі смертю, після чого позовні вимоги уточнені не були, суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позову (Т. 1, а. с. 239 - 244).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Адвокат Хаджи І.Д., діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить вищевказане рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що Приморський районний суд м. Одеси, ухвалюючи рішення від 20.10.2021 року у справі № 522/17859/19, позбавив відповідачів права власності на об`єкт нерухомого майна, чим поклав надмірний тягар на скаржника, адже ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 набули права власності в установленому законом порядку на квартиру АДРЕСА_7 , та у відповідності до закону поділили належну їм квартиру на два самостійних об`єкти нерухомого майна, а саме на - квартиру АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_2 . Тотожність адреси квартири, яка належить відповідачам, та квартири, яка належала померлій ОСОБА_5 , не може бути підставою для скасування права власності відповідачів на належне їм нерухоме майно. Більше того, підставою реєстрації права власності на належну саме відповідачам квартиру за Одеською міською радою.

Інші доводи апеляційної скарги є відображенням доводів відзиву на позов (Т. 2, а. с. 1 - 6).

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2021 року залишено без руху апеляційну скаргу адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року (Т. 2, а. с. 17 17 зворотна сторона).

30.12.2021 року до суду надійшла заява адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , з додатками, якою усунуто недоліки апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 20 23).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року (Т. 2, а. с. 25 25 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2022 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи та призначено вказану справу до розгляду (Т. 2, а. с. 26).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.10.2022 року визначено розгляд справи 03.11.2022 року провести в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.11.2022 року залучено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до участі у справі в якості правонаступників померлого ОСОБА_4 .

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза приміщенням суду за допомогою власних технічних засобів, адвокат Хаджи І.Д., діюча від імені ОСОБА_1 , підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, в режимі відеоконференції участі не взяли. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не прийняли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 12967.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_8 , та належала померлій на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.02.2000 року № 19-24171, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тимофєєвою В.І. та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН».

13.06.2017 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа № 539/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_1 , поданою як особа яка проживала разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

З Інформаційної Довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідачам по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_7 на підставі розпорядження управління Житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради від 29.07.2002 року, серія та номер 167522.

З копії реєстраційної справи №101 на квартиру АДРЕСА_2 вбачається, що підставою для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 став висновок від 26.07.2019 року щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна за адресою - АДРЕСА_5 , яка перебувала у фактичному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_2 на два новоутворених об`єкти квартиру, загальною площею - 28,3 кв. м., житловою площею - 17,6 кв. м., та загальною площею - 35,5 кв. м., житловою площею - 15,1 кв. м..

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

4.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Частиною другою статті 1277 ЦК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Одеська міська рада є особою, інтерес якої полягає у реалізації положень статті 1277 ЦК України та переході спірної квартири у власність територіальної громади.

Так, відповідно до спадкової справи № 539/2017, заведеної 13.06.2017 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 за заявою ОСОБА_1 , спадкоємці за законом та заповітом відсутні.

Відповідно до статті 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною першою статті 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Пред`являючи позов, Одеська міська рада виходила з того, що вищевказана реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачами порушує інтереси територіальної громади м. Одеси, які випливають із встановленого статтею 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою.

Одеська міська рада не є власником спірного майна до ухвалення судом рішення про визнання спадщини відумерлою, однак в силу закону на неї, покладено обов`язок із захисту прав територіальної громади, що свідчить про наявність законного інтересу, який полягає в тому, щоб майно, яке може бути визнане відумерлою спадщиною, не було незаконно виведено зі спадкової маси, оскільки від цього залежить подальша можливість переходу такого майна у власність територіальної громади.

У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 760/12445/18 (провадження № 61-19302св19) вказано "спадщина, яка відкрилась після смерті НОМЕР_5 та складається з квартири АДРЕСА_4, є відумерлою, тому відповідно до статей 388 та 1277 ЦК України має бути передана територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради".

У постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456св21) Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявні правові та фактичні підстави для визнання квартири АДРЕСА_5 відумерлою спадщиною та передання спадкового майна (спірної квартири) у власність територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

Аналогічні висновки щодо визнання спадщини відумерлою та передачі її територіальній громаді містяться в постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 638/17404/19 (провадження № 61-13977св21).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі набули права власності на спірну квартиру в установленому законом порядку, внаслідок поділу належної їм квартири АДРЕСА_3 на дві квартири - АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , оскільки з наявних у справі Технічного паспорту від 24.12.1999 року, складеного на належну ОСОБА_7 , ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_3 , яку в останніх придбала померла ОСОБА_6 (Т. 1, 25 28), та технічного паспорту від 26.07.2019 року, складеного на належну відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який був наданий державному реєстратору, вбачається, що за складом приміщень це є одна і таж сама квартира. Крім того, матеріали справи не містять правовстановлюючого документа про набуття відповідачами права власності на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 63,8 кв. м., яка була поділена на дві самостійні квартири.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею - 28,9 кв. м., житловою площею - 17,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 , є відумерлою. Тому, відповідно до статей 388 та 1277 ЦК України має бути передана територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Таким чином, вищевказані доводи апеляційної скарги не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

4.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , відсутні.

4.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Хаджи Ірини Дмитрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе