ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мельник Наталії Олександрівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2021р. (час ухвалення судового рішення з 10:32:17 год по 13:00:27 год, дата виготовлення повного тексту рішення 13 грудня 2021р.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним,

третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алекаєва Зінаїда Борисівна.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2018р. ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений у 2017 році. Стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000 гривень.

В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , яка є її тіткою, дітей не мала, чоловік останньої помер задовго до її смерті і вона мешкала самостійно. За життя ОСОБА_4 у сімейному колі було вирішено, що після її смерті все її майно перейде у спадщину позивачці та її сину.

З 02.06.2017р. стан здоров`я ОСОБА_4 погіршився, у зв`язку з чим вона була госпіталізована до неврологічного відділення Харківської міської клінічної лікарні №7. Остання частково втратила зір, не впізнавала рідних, друзів та сусідів, перестала орієнтуватися у часі та просторі, проявляла безпідставно агресію, тобто не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними. До її смерті, тобто до 11.09.2017р. психічний стан ОСОБА_4 тільки погіршувався.

Після смерті тітки, 22.12.2017р. позивач подала до Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 та того ж дня дізналась, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. вже відкрита спадкова справа за №16/2017. На прийомі у приватного нотаріуса позивач дізналась, що 10.08.2017р., тобто в період, коли ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій, так як мала психічний розлад, нотаріусом було посвідчено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №1093, яким остання заповіла все своє майно на користь раніше невідомої особи ОСОБА_1 ..

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, посвідчений 10.08.2017р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №1093.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704, 80 гривень, витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 28 000 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 14 415 грн 24 коп.

В апеляційній скарзі адвокат Мельник Н.О., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що, відмовляючи в задоволенні клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, суд не взяв до уваги, що експертне рішення про нездатність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент посвідчення оспорюваного заповіту 10.08.2017р. суперечить об`єктивним даним, які свідчать про її достатню психічну адекватність.

Вказувала, що показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заслуговують на критичну оцінку, оскільки зазначені свідки ще до допиту в суді були опитані адвокатом позивача під протокол, а отже ці свідки прибули до суду вже із заздалегідь сформованими тезами своїх показань. По-друге, вказані свідки одноголосно стверджували про те, що ОСОБА_4 за час перебування в лікарні спочатку почувала себе добре, поводилася адекватно, а вже потім її стан погіршився і вона стала неадекватною. Однак, це кардинально суперечить даним, викладеним в медичній карті № НОМЕР_1 . З цієї медичної карти слідує, що порушення мови, сенсо-моторна афазія, невиконання інструкцій мали місце у ОСОБА_4 з перших днів стаціонарного лікування, потім ці прояви коливалися у своїй вираженості (то зменшувалися, то знову збільшувалися), однак на момент виписки однозначно відмічена позитивна динаміка. Тобто її стан на момент виписки був очевидно кращим, ніж на початку госпіталізації. Зазначена ж група свідків намагалася подати цю ситуацію з точністю до навпаки (начебто у гострому періоді інсульту ОСОБА_4 все розуміла, а по завершенні гострого періоду раптом перестала розуміти).

Також вказувала, що суд першої інстанції не звернув увагу, що встановлений експертами діагноз є неуточненим, а відтак і висновок не є конкретним. Незрозуміло, як експерти могли виносити будь-яке експертне рішення, коли діагноз залишився неуточненим.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 22.02.2022 року закінчено підготовчі дії у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., ОСОБА_9 .

У відзиві адвокат Святець О.М., представник ОСОБА_3 , виклав свої заперечення на доводи апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зокрема, звертається увага на те, що справа перебувала у провадженні суду тривалий час і відповідач не була позбавлена подавати суду свої докази або заявляти про їх витребування, проте відповідач таким правом не скористалася і тричі подавала тотожні за змістом необґрунтовані клопотання про призначення повторної експертизи.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_4 належала на підставі свідоцтва про право власності на житло квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.136-137, т.2 а.с.15).

Не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 є рідною тіткою ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_4 в період з 07 червня 2017р. по 25 липня 2017р. перебувала на лікуванні КЗОЗ Харківська міська клінічна лікарні № 7 з діагнозом: ішемічна хвороба серця (т.1 а.с.76-123).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть та довідка про причину смерті (т.1 а.с.40, 48, т.2 а.с.8).

За життя, 10 серпня 2017 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б таке не було та із чого б воно не складалось, та взагалі все, що буде їй належати на день її смерті, та на що вона за законом матиме права, вона заповідає ОСОБА_1 ..

У зв`язку з інсультом ОСОБА_4 за її дорученням у її присутності текст заповіту підписано ОСОБА_10 за місцем її мешкання в кв. АДРЕСА_2 та в присутності свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.2 а.с.13).

Заповіт 10.08.2017р. посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1093 (т.2а.с.14).

15.09.2017р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Алекаєвою З.Б. заведено спадкову справу №61231430 після смерті ОСОБА_4 , про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49112891, виданий 15.09.2017р. (а.с.11 т.2).

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 30.06.2021р. призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3». У розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи та медичну документацію. На час проведення судово-психіатричної експертизи провадження у справі зупинено.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №406 від 26.07.2021р. КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №2», амбулаторне відділення судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_4 за представленими даними на момент складання заповіту, 10 серпня 2017 року, виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі неуточненого психічного розладу внаслідок дисфункції головного мозку. ОСОБА_4 за представленими даними на момент складання заповіту, 10.08.2017 року, відповідно до свого психічного стану, була нездатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.3 а.с.1-4).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що в проведеній посмертній судово-психіатричні експертизі зроблено категоричний висновок про неспроможність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в момент складання ним заповіту, що саме по собі є підставою для визнання складеного заповіту недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.225 ЦК України.

Крім того, нездатність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними підтвердили допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням наведених вимог закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтями 1247, 1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Звертаючись до суду з позовом, позивач підставою позову визначила те, що на момент складання оспорюваного заповіту спадкодавець не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому він є недійсним.

На виконання вимог пункту 1 частини першої статті 103 ЦПК України суд першої інстанції за клопотанням позивача призначив у справі судову експертизу з метою встановлення психічного стану спадкодавця у момент складення оспорюваного заповіту та, як встановлено судом першої інстанції, відповідно до висновку посмертної судової-психіатричної експертизи від 26.07.2021 року № 406, проведеної експертами КНП Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарні № 3», на момент складання заповіту, 10.08.2017, ОСОБА_4 виявляла хронічний, стійкий психічний розлад у формі неуточненого психічного розладу внаслідок дисфункції головного мозку і була нездатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.(т.3 а.с.1-4)

Судом першої інстанції надана оцінка зібраним у справі доказам щодо психічного стану спадкодавця на момент вчинення правочину - складення заповіту 10.08.2017 року.

Відповідач неодноразово заявляв клопотання в суді першої інстанції щодо призначення повторної судово-психіатричної експертизи. Однак, ці клопотання обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення з підстав порушення порядку подання доказів та відсутності належно обґрунтованих підстав для її призначення.

За змістом ч.2 ст.113 ЦПК України повторна експертиза може бути призначена у тому разі, якщо її висновки суперечать іншим встановленим судом об`єктивним обставинам, які не ставляться під сумнів, або ж у висновку експертизи відсутні мотиви прийнятого рішення.

Висновок експертизи оцінюється судом на загальних підставах (ст.110 ЦПК України).

Висновок посмертної судової-психіатричної експертизи № 406 від 26.07.2021 року (т.2 а.с.1-4) містить відомості про психічний стан хворої, які були отримані і досліджені експертами (п.21) і обґрунтування (мотиви) прийнятого рішення щодо психічного стану хворої на час посвідчення заповіту (п.22), тобто відсутні підстави стверджувати про його необґрунтованість.

У справі відсутні належні, допустимі і достатні докази, які б давали підстави вважати встановленим існування об`єктивних обставин, які б ставили під сумнів та/або ж спростовували висновки експертизи.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.374, ст.375, ст.382, ст.383, ст.384 України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Мельник Наталії Олександрівни, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 грудня 2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов