Номер провадження: 22-ц/813/7530/22
Справа № 522/1189/22
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

учасники справи:

ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Милимко Наталія Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року у складі судді Ярема Х.С.,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення до подання позовної заяви та просив накласти арешт на:

- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,4 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., яка належить ОСОБА_2 ,

- домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 446,9 кв.м., житловою площею 163,2 кв.м., літ «Б» - сторожка, І-вимощення, ІІ-басейн, № 1-3 огорожа, який належить ОСОБА_2 ,

- земельну ділянку з кадастровим номером :27:001:0005, яка належить ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що заявник має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсними договору дарування №803 від 18.05.2018 та свідоцтва про право на спадщину №129. Після смерті матері заявник вважав, що до складу спадщини входять квартира та будинок, а також земельна ділянка. ОСОБА_1 відмовився від права спадкування на користь сестри ОСОБА_2 під впливом психологічного тиску, яка пообіцяла надалі розділити спадкове майно порівну між ними. На час відмови від спадщини заявнику не було відомо, що квартиру мати подарувала сестрі. На даний час ОСОБА_2 перестала виходити на зв`язок та уникає зустрічей з заявником, крім того намагається продати спірне майно, що підтверджується роздруківкою з сайту. Тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Підстави для зустрічного забезпечення позову відсутні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності; домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 ; земельну ділянку кадастровим номером :27:001:0005, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_2 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не встановив належним чином наявність спору між сторонами, вважаючи формальне подання до суду заяви про забезпечення позову автоматичною наявністю спору між сторонами. Вимоги ОСОБА_1 щодо об`єктів нерухомості, якими володіє ОСОБА_2 є надуманими та нічим не обґрунтованими. Позовні вимоги є надуманими з огляду на те, що правочин укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства, відповідає волевиявленню та дійсним намірам сторін на момент укладання договору, а отже, наведене свідчить про відсутність спору з приводу вказаного об`єкта нерухомості та відповідно правочину дарування. Через понад 3 роки вимоги позивача не можуть бути підставою для накладення арешту на майно відповідача у розумінні ч. 2 ст. 149 ЦПК України. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. В обґрунтування заяви не було надано жодних доказів, окрім оголошень про продаж майна з невідомого сайту та невідомо ким створених. Крім того, зазначає, що рівень потенційного захисту прав заявника не може бути забезпечений шляхом безпідставного значного порушення прав на мирне володіння майном законного володільця такого майна, як фактично і відбувається у даній справі. Оскільки, в оскаржуваній ухвалі суд не з`ясував обставин справи, які мали значення для вирішення справи за заявою про забезпечення позову та надав лише загальну необґрунтовану оцінку наведеним доводам заявника, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та постановлений нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

25.08.2022 ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просить суд ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування оскаржуваної ухвали є безпідставними та необґрунтованими, а натомість ухвала суду першої інстанції винесена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального, так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, які передували поданню позовної заяви та з якими звернувся ОСОБА_1 до суду першої інстанції при поданні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою та другою ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмета спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі N381/4019/18 зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі N914/1570/20 роз`яснено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. За таких обставин, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову в конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить забезпечити позов з яким має намір звернутися про визнання недійсним договору дарування та свідоцтва про право на спадщину, вказуючи про те, що претендує на Ѕ частини спадкового майна у порядку спадкування після смерті матері, а саме: квартиру, домоволодіння та земельну ділянку. У разі відчуженням вказаного майна, на думку заявника, існує загроза ускладнення виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,4 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 446,9 кв.м., житловою площею 163,2 кв.м., літ «Б» - сторожка, І-вимощення, ІІ-басейн, № 1-3 огорожа та земельна ділянка з кадастровим номером :27:001:0005, належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Водночас накладення арешту в цілому на квартиру, домоволодіння та земельну ділянку не є співмірними заявленим вимогами, оскільки за змістом заяви позивач претендує на Ѕ частину спірного нерухомого майна.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та помилково дійшов висновку про накладення арешту на майно в цілому.

Накладення арешту 1/2 частин квартири, домоволодіння та земельної ділянки унеможливить зміну власника спірних об`єктів до моменту закінчення розгляду справи, що, у свою чергу, відповідає меті забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що співмірним, необхідним і достатнім заходом забезпечення позову у спірних правовідносинах є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частини квартири, домоволодіння та земельної ділянки, які належать ОСОБА_2 на праві власності.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним ефективно захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення. В свою чергу, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач не надав доказів негативних наслідків у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2022 року змінити, викласти резолютивну частину в редакції цієї постанови.

Накласти арешт на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,4 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., яка належить ОСОБА_2 на праві власності; на Ѕ частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_2 на праві власності; на Ѕ частину земельної ділянки з кадастровим номером :27:001:0005, яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

В решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 15.11.2022

Головуючий:

Судді: