Справа № 185/3069/20
Провадження № 2/185/52/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 листопада 2022 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Болдирєвої У.М.

з участю секретаря судового засідання Бублик А.В.

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 адвоката Маньковського Володимира Петровича,

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та його представника адвоката Пономаренка Андрія Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом:

- ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні з компенсацією вартості цієї частки та визнання права власності

та зустрічним позовом

- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення вартості безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні з компенсацією вартості цієї частки та визнання права власності.

Згідно уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просить стягнути з відповідачів грошову компенсацію вартості його частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , припинити його право власності на 1/4 частку квартири, визнати за кожним з відповідачів право власності на 1/3 частку квартири.

07 жовтня 2020 року надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення вартості безпідставно набутого майна.

Предметом зустрічного позову є вартість ремонту квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилаються на те, що ними був проведений ремонт квартири на суму приблизно 336 000 грн за свій рахунок. При цьому ОСОБА_1 не приймав участі витратах на ремонт квартири, хоча є її співвласником. Тому ОСОБА_1 безпідставно придбав майно у вигляді 1/4 частки вартості поліпшень у квартирі АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 08 жовтня 2020 року прийнято зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним та первісним позовом.

14 січня 2021 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення права власності на належну йому 1/4 частку у спільному майні квартирі АДРЕСА_1 зі стягненням на його користь з кожного відповідача компенсації вартості частки у спільній власності у розмірі 1/12.

Ухвалою від 16 січня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_4 об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою від 08 листопада 2022 року за клопотаннями учасників справи у зв`язку з відмовою від позовних вимог було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні з компенсацією вартості цієї частки та визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом просив задовольнити позов ОСОБА_1 , відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки ремонт відповідачами здійснювався за їх власною волею і у власних інтересах.

Представник відповідачів пояснив, що відповідачами не заперечується, що позивач має частку у праві власності на квартиру і просив при ухваленні рішення застосувати положення статті 372 ЦПК України і відступити від принципу рівності часток співвласників з урахуванням зробленого відповідачами ремонту у квартирі.

Однак позовних вимог про зміну розміру часток у праві власності жодна із сторін у справі не заявила.

Згідно з положеннями статей 355, 356, 368 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Свідоцтвом про право власності на житло від 10 жовтня 2000 року, виданим відділом по обліку та розподілу житлової площі згідно з розпорядженням (наказом) від 10 жовтня 2000 року № 18869, підтверджується, що квартира за адресою АДРЕСА_2 приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 (том 2, а.с.54).

Згідно з висновком №23 судової будівельно-технічної експертизи, що складений 02 липня 2021 року судовим експертом Копиловою В.М., ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням місця розташування та забезпечення систем благоустрою, станом на дату складання висновку становить 557 291 грн без урахування ПДВ. Вартість ремонтно-будівельних робіт разом з будівельними матеріалами, які було використано для будівельних та ремонтно-будівельних робіт у зазначеній квартирі, з урахуванням фізичного зносу будівельних матеріалів, орієнтовно складає 137 908 грн 12 коп. (том 2, а.с.2-25)

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», в редакції, яка була чинною станом на дату видачі свідоцтва про право власності на житло, передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Таким чином внаслідок приватизації була можлива передача квартири як у спільну сумісну, так і у спільну часткову власність.

У свідоцтві про право власності на житло від 10 жовтня 2000 року зазначено (шляхом підкреслення потрібного у бланку), що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Крім того згідно з частиною 1 статті 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Також самим позивачем ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві визначено, що квартира належить йому та його батькам на праві спільної сумісної власності і між ними існує спір щодо володіння, користування і розпорядження цією квартирою.

Таким чином сторони по справі є співвласниками квартири, що знаходиться у спільній сумісній власності.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що йому належить 1/4 частка у праві спільної сумісної власності на квартиру, при цьому посилається на те, що згідно з частинами 2, 3 статті 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Тому при вирішенні питання про стягнення грошової компенсації вартості частки, що належить позивачу у спільній сумісній власності суд повинен визначити розмір цієї частки.

Однак позивачем не заявлено вимогу про визначення розміру його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру.

Згідно з положеннями статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 2 статті 264 ЦПК України).

Тобто суд не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог і визначити розмір частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру, а без такого визначення неможливо вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості цієї частки.

Позивачем за первісним позовом обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, а саме стягнення грошової компенсації вартості його частки у праві спільної сумісної власності без визначення розміру належної йому ідеальної частки.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

У зустрічному позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявили вимогу про стягнення зі ОСОБА_1 вартості 1/4 частки проведених ними ремонтних робіт, посилаючись на те, що ОСОБА_1 безпідставно за їх рахунок придбав майно у вигляді 1/4 частки поліпшень у квартирі.

Як передбачено частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За змістом наведених положень закону належним способом захисту порушеного права позивачів за зустрічним позовом є не стягнення вартості частки здійсненого поліпшення спільного сумісного майна, а відповідне зменшення частки іншого співвласника з урахуванням поліпшень спільного сумісного майна, здійснених без його участі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані зокрема у постанові ВП ВС від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Об`єктом спірних правовідносин є квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності чотирьох співвласників, один з яких бажає отримати грошову компенсацію вартості своєї частки у порядку, встановленому статтею 364 Цивільного кодексу України. Вирішенню цього питання обов`язково має передувати визначення розміру ідеальної частки кожного співвласника з урахуванням обставин, що мають істотне значення, зокрема поліпшення спільного майна, яке не можна відокремити, за рахунок одних співвласників без участі інших.

Позивачами за первісним та зустрічними позовами не заявлено вимогу про визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру, а саме від розміру ідеальної частки залежить визначення розміру грошової компенсації, тому спосіб захисту свого порушеного права, обраний позивачами, є неналежним і позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у позові на позивача.

Оскільки як первісний так і зустрічні позови не підлягають задоволенню, судові витрати по справі слід покласти на осіб, які їх понесли.

Керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні з компенсацією вартості цієї частки та визнання права власності.

Відмовити повністю у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення вартості безпідставно набутого майна.

Судові витрати по справі покласти на осіб, які їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

- ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя У.М. Болдирєва