Справа № 159/4317/22
Провадження № 2/159/1264/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26 жовтня 2022 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Чалий А.В., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики.

Перед відкриттям провадження у справі, суддя з`ясовує чи подано позовну заяву із додержанням вимог, викладених у статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Позовна заява не відповідає вимогам, встановлених статтями 175, 177 ЦПК України, та місить такі недоліки.

Відповідно до п. 3 ч. 3ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача борг в іноземній валюті 5 500 доларів США.

Згідно з ч. 1ст. 6 Закону України "Про судовий збір " за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Як зазначено у п. 11 Постанови Пленуму ВССУ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року N 10, порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону N 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу майнового характеру в іноземній валюті, а саме в доларах США, позивачеві необхідно зазначити ціну позову в національній валюті відповідно до офіційного курсу долара США до української гривні на день подачі позову до суду.

Відсутність ціни позову майнового характеру в національній валюті перешкоджає встановити розмір судового збору, який підлягає до сплати позивачами за позовну вимогу майнового характеру, ставка якої для фізичних осіб становить 1 відсоток ціни позову (ч. 4ЗУ "Про судовий збір"), а тому позовна заява підлягає залишенню без руху із наданням позивачам строку для усунення недоліків.

Крім того, згідно п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 5 ст.177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У відповідності до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підтвердження укладення документу, який підтверджує певну дію, яка відбулась передачу й отримання грошей, матеріальних цінностей, документів тощо може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивач посилається на те, що грошове зобов`язання відповідача підтверджується письмовою розпискою, проте оригінал розписки до матеріалів справи не долучив.

Практика вирішення спорів з договорами позики сформована Верховним Судом України, і відповідно до неї суд має встановити справжню правову природу укладеного між сторонами договору, незважаючи на те, як договір озаглавлений і чи визнають сторони факти одержання коштів за такими договорами.

Постановою Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі 524/4946/16-ц, провадження №61-20376св18 встановлено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти реальну правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором позики - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, роз`яснивши, що в разі їх не усунення в цей строк позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської областіА. В. Чалий