Провадження № 2/344/1113/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - «Позивач») в особі свого уповноваженого представника звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - «Відповідач», «МТСБУ»), в якому просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь 148 094,57 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії Моторного (транспортного) страхового бюро України (Відповідача) щодо невиплати на користь Позивача страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а саме її сина ОСОБА_2 , який помер в результаті ДТП за участі водія транспортного засобу марки Infinity Fx30d шведської реєстрації №ULH 410, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, - є неправомірними, оскільки передбачені чинним законодавством підстави для відмови у здійсненні таких виплат, на думку Позивача, відсутні.

У поданих до суду письмових поясненнях від 19.05.2022 року представник Позивача зазначила про те, що Позивач ОСОБА_1 є утриманцем померлого сина, надала Відповідачу усі документи, які підтверджують право на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника в розмірі 150228,00 грн. зокрема, посилалася на те, що в протоколі за пенсійною справою від 16.06.2021 року, який надіслано Відповідачу 23.06.2021 року, зазначено розмір заробітної плати померлого (10903,60 грн.) та вказано, що Позивач отримує надбавку до пенсії по втраті годувальника довічно.

У письмових поясненнях від 19.05.2022 року представник Позивача просила проводити розгляд справи без її участі та участі Позивача.

Відповідачем - Моторним (транспортним) страховим бюро України - на адресу суду направлено Відзив на позов, в якому представник проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві покликається на те, що аналіз поданих до МТСБУ Позивачем документів свідчить про те, що ОСОБА_1 не перебувала на утриманні потерпілого, оскільки на момент смерті сина ОСОБА_2 працювала та отримала дохід за серпень в розмірі 6259,50 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений на відповідний період. Крім цього, як зазначено у відзиві, Позивачем до заяви Відповідачу та до позовної заяви не долучено документів, які б підтверджували доходи потерпілого ОСОБА_2 , і які б вказували на те, що Позивач була на його повному утриманні або одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені у письмових заявах пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про народження від 21.06.1986 року (а.с.15) встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.08.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення за № 0000497 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідно до фабули якого 24.08.2019 біля 22.30 годин в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради водій ОСОБА_3 керував автомобілем марки Infiniti Fx30d швецької реєстрації № НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Крихівецькій у напрямку м. Івано-Франківська, на смузі свого руху лівою передньою частиною вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля. Від отриманих під час ДТП травм ОСОБА_2 помер в автомобілі швидкої медичної допомоги під час транспортування до лікувального закладу.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 02.09.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

Постановою Слідчого - начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області підполковника поліції Маланчина Л.Е. про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2019 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000497 від 25.08.2019 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Infinity Fx30d шведської реєстрації № НОМЕР_1 станом на 24.08.2019 року не була застрахована.

26.09.2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 подало до Моторно (транспортного) страхового бюро України заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 51 695,00 грн., що включає відшкодування витрат, понесених на поховання у 51 695,00 грн.

В подальшому Позивачем було подано заяву про виплату страхового відшкодування від свого імені, якою збільшено вимогу по сплаті страхового відшкодування до розміру 75 114,00 грн., що включає відшкодування витрат, понесених на поховання у розмірі 51 695,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 25 038,00 грн.

29.03.2020 року Позивачем отримано страхове відшкодування у розмірі 75 120,00 грн.

23.06.2021 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 надіслало Відповідачу довідку про призначення ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника ОСОБА_2 та заявлено вимогу про здійснення Відповідачем страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На вимогу МТСБУ щодо надання додаткових документів про трудовий статус та довідку з місця роботи 30.07.2021 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах Позивача надіслало Відповідачу довідку про доходи ОСОБА_1 .

Листом №8.3-01-а/32480 від 08.09.2021 року (а.с.43) МТСБУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для здійснення регламентної виплати по утриманню.

Підставою відмови Відповідачем зазначено те, що Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на дату ДТП була непрацездатною чи перебувала на утриманні ОСОБА_2 .

Отже, фактично Позивачу з боку МТСБУ було відмовлено у виплаті страхового відшкодування за її заявою в частині відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника.

Посилаючись на незаконність такої відмови у здійсненні страхового відшкодування, представник ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з даним цивільним позовом.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - також «Закон»).

У відповідності до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п. (а) п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

За правилами ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Судом встановлено, що 24.08.2019 біля 22.30 годин в с. Крихівці Івано-Франківської міської ради водій ОСОБА_3 керував автомобілем марки Infiniti Fx30d швецької реєстрації № ULH 410 та рухаючись по вул. Крихівецькій у напрямку м. Івано-Франківська, на смузі свого руху лівою передньою частиною вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_2 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на нерегульованому перехресті, рухаючись назустріч автомобілю, при повороті ліворуч з головної дороги на другорядну дорогу не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, та не дав дорогу зустрічному автомобілю марки Infiniti. Від отриманих під час ДТП травм ОСОБА_2 помер в автомобілі швидкої медичної допомоги (а.с. 24-29).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки Infiniti Fx30d швецької реєстрації № НОМЕР_1 , станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6), доводиться матір`ю загиблого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21.06.1986 року (а.с.15)

Даний позов пред`явлено про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 невиплачено страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та визначені п. 35.2 цієї статті документи.

Відповідно до п.35.2. до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Частинами 2, 3 ст. 36 Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються серед іншого чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Отже, фактично за змістом частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають:

непрацездатні особи, які були на його утриманні, або

мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

При цьому, Суд зауважує, що вищевказані обставини (непрацездатність чи існування права на утримання) повинні існувати саме на момент смерті потерпілого.

Звертаючись до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника (п. 27.2 ст.27 Закону), стороною Позивача, в обгрунтування наявності підстав для такої виплати, було надано Відповідачу протокол за пенсійною справою , де зазначено розмір заробітної плати померлого та вказано, що Позивач отримує надбавку до пенсії по втраті годувальника довічно.

Отже, фактично, на думку представника Позивача, вищевказаний факт (призначення надбавки до пенсії по втраті годувальника) свідчить про те, що ОСОБА_1 є утриманцем померлого сина.

Так, зі змісту Протоколу за пенсійною справою від 16.06.2021 року (а.с.34) вбачається, що ОСОБА_1 за її заявою від 03.09.2020 року призначено пенсію по втраті годувальника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 03.09.2019 року.

У вказаному документі зазначено складові суми грошового забезпечення померлого ОСОБА_2 для обчислення пенсії, зокрема, загальна сума його грошового забезпечення у 10 903,60 грн.

При цьому, Суд зауважує, що в рамках даної цивільної справи Суд встановлює обставини наявності у ОСОБА_1 права на отримання страхового відшкодування по утриманню від МТСБУ саме на день смерті потерпілого ОСОБА_2 , а не ті, які виникли пізніше.

Оскільки за змістом частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Станом на день смерті потерпілого 24.08.2019 року Позивач ОСОБА_1 працювала в Державному закладі «Прикарпатський центр репродукції людини» Міністерства охорони здоров`я України, та отримувала заробітну плату, яка відображена у Довідці про доходи від 21.07.2021 року (а.с.38). Зокрема, у липні 2019 року заробітна плата ОСОБА_1 до виплати становила 4681,70 грн., у серпні 2019 року - 5038,90 грн., вересні 2019 року - 4807,45 грн.

Таким чином, станом на день смерті потерпілого ОСОБА_1 не була непрацездатною.

Стосовно тієї обставини, чи мала ОСОБА_1 на день смерті потерпілого ОСОБА_2 право на одержання від нього утримання, Суд зауважує наступне.

Верховний Суд у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 643/207/16-ц (провадження № 61-33638св18) зазначив, що законом не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, тому необхідно дійти висновку, що такими документами можуть бути, в тому числі, надана довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником.

Умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є одночасна наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц (провадження № 61-2386сво19) вказано, що під час встановлення того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, необхідно враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Касаційний суд під час розгляду справи № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18) у постанові від 18 квітня 2018 року зазначив, що особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Сам по собі факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходив з того, що суди не врахували, що виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Крім того, встановивши, що на день смерті загиблий мав двох неповнолітніх дітей, які мають право на відшкодування шкоди до досягнення повноліття, суд не вирішив питання залучення до участі у розгляді даної справи їх законного представника. Визначений розмір відшкодування шкоди на користь батька загиблого може впливати на інтереси дітей.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, Суд приходить до висновку, що Позивач не довела належними та допустимими доказами як потребу у матеріальній допомозі, так і те, що син ОСОБА_2 надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування.

Для отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю годувальника Позивачу необхідно було надати страховику наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до ДТП, довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Проте, Позивач не надала Відповідачу всіх необхідних для виплати страхового відшкодування документів. Разом з тим, сам факт проживання Позивача однією сім`єю з сином ОСОБА_2 не підтверджує обставин, що вона перебувала на утриманні останнього. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів про те, що вона перебувала на утриманні свого сина та мала дохід менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, а також, що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування.

Подібні висновки викладено у:

постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19),

постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 705/3172/19 (провадження № 61-10103св20).

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази перебування ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_2 , докази про доходи останнього за відповідний період, та його можливість утримувати ОСОБА_1 , як і докази про те, що вона потребувала такої допомоги.

Наявна в матеріалах справи Інформація про склад сім`ї потерпілого від 24.09.2019 року (а.с.16) не підтверджують факту перебування Позивача на утриманні ОСОБА_2 .

Крім того, у відповідній графі «На утриманні у потерпілого ОСОБА_2 перебували:» даної інформаційної довідки міститься запис: «батьки ще не досягнули пенсійного віку», тобто жодних утриманців померлого не зазначено.

Сам факт призначення Позивачу пенсії по втраті годувальника за її заявою від 03.09.2020 року не є автоматичною самостійною підставою виплати на її користь страхового відшкодування по втраті годувальника, оскільки пенсійні правовідносини є відмінними від страхових правовідносин, як і не тотожними є підстави для призначення пенсії по втраті годувальника з підставами виплати страхового відшкодування по утриманню.

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття Відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування по утриманню.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 27, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення невиплаченого страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 24.05.2022 року.

Суддя Домбровська Г.В.