ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Чернівці

справа № 727/4915/22

провадження 22-ц/822/832/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 вересня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про стягнення сплаченого авансу, інфляційних втрат та 3% річних,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про стягнення сплаченого авансу, інфляційних втрат та 3% річних.

Позов обгрунтовано наступним. 29.06.2017 року між нею та ТОВ «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір №А 281, за умовами якого відповідач зобов`язується продати позивачу, а позивач зобов`язується купити в термін до кінця першого кварталу 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,97 м2, в тому числі житловою площею 22,54 м2 на умовах, що визначені попереднім договором та укладенням у майбутньому договору купівлі-продажу.

Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця ІV кварталу 2018 року.

Позивач на забезпечення виконання зобов`язання за цим Договором сплатила відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 602578 грн. 13 коп.

Однак, ТОВ «МС Імперіал Буд» свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, нерухомий об`єкт в експлуатацію не здав, правовстановлюючі документи не отримав та не оформив, нерухомий об`єкт позивачу не передав.

До кінця першого кварталу 2019 року об`єкт нерухомості в експлуатацію не зданий, а отже основний договір не укладений у зв`язку з неможливістю виконання відповідачем узятого на себе зобов`язання, передбаченого п.1 Попереднього договору, при цьому відповідач не вчинив дії визначені п.10 Попереднього договору та не повернув позивачу сплачений ним забезпечувальний платіж протягом 30 банківських днів.

Зазначала, що згідно п.11 Попереднього договору у випадку порушення відповідачем терміну повернення грошових коштів, встановленого у п.10 даного Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Просила стягнути з ТОВ «МС Імперіал Буд» грошові кошти у сумі 602578 грн як забезпечувальний платіж за договором №А 281; суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 181376,02 грн.; три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 57 302,70 грн.; та судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені в рахунок забезпечувального платежу у розмірі 602578,13 грн за попереднім договором №А 281 від 29 червня 2017 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6025 грн. 78 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6016,8 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь з ОСОБА_1 інфляційні збитки в розмірі 181 376 грн.02 коп. та три відсотки річних в розмірі 57 302 грн.70 коп.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, застосувавши принцип «jura covit curia» (суд знає закони), встановив, що грошові кошти у розмірі 602 578 грн 13 коп були передані позивачем відповідачу за попереднім договором № А 281 від 29.06.2017р., який відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним, оскільки його проста письмова форма не відповідає закону, так як в силу положень ч. 1 ст. 635, ст. 657 ЦК України останній повинен укладатись в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що укладений між .сторонами попередній договір не створює юридичних наслідків, а тому надані позивачем кошти відповідач утримує без належної правової підстави.

Отже, кошти підлягають поверненню позивачу на підставі статей 1212, 1213 ЦК України.

В той же час, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції посилався на нікчемність попереднього договору, з якого не виникло будь-яких зобов`язань, в тому числі й нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Апелянт вважає вказаний висновок суду безпідставним, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснювалось позивачем не на підставі договору, а в силу закону, як вид відповідальності за порушення грошового зобов`язання - неповернення відповідачем безпідставно отриманих коштів.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в зазначеній статті йде мова про відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яке може виникати як в силу договору, так і за його відсутності, тобто - в силу закону.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 29 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ БУД» з однієї сторони та ОСОБА_1 друга сторона було укладено попередній договір №А 281.

Відповідно до умов попереднього договору сторона - 1 зобов`язується продати стороні - 2, а сторона - 2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,97 м2, в тому числі житловою площею 22,54 м2, згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця ІV кварталу 2018 року.

Сторона - 1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору.

Сторона - 1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості.

Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 46,97 м2 (пункт 2).

Сторона - 2 зобов`язується сплатити стороні, на момент підписання основного договору до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 602578 грн. 13 коп. (п.2.2 Договору).

В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири, буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною - 2, відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5).

Сторона - 2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні - 1 забезпечувальний платіж у розмірі 602578 грн. 13 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4).

У випадку нотаріального оформлення попереднього договору, усі витрати, пов`язані з цим несе сторона 2 (п.3).

У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони - 2 на такий об`єкт.

Вказаний попередній договір нотаріально засвідчено не було.

На виконання умов попереднього договору №А 281 від 29.06.2017 року ОСОБА_1 було сплачено 602578,13грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.06.2017 року, від 02.10.2017 року, від 16 січня 2018 року, 04 квітня 2018 року та 08 червня 2018 року також підтвердженням повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором є довідки ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», видані на її ім`я про те, що кошти в сумі 602578,13 грн. поступили на поточний рахунок ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», відкритий в ПАТ «УКРСИББАНК».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При розгляді справи судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що попередній договір № А 281 від 29 червня 2017 року за формою не відповідає вимогам, встановленим законом до основного договору, оскільки не був нотаріально посвідченим, отже в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Враховуючи зазначене зробив висновок, що відповідно до положень ст.1212 ЦК України, грошові кошти у розмірі 602578,13 гривень за попереднім договором №А 281 відповідач утримує без належної правової підстави, а тому вони підлягають поверненню ОСОБА_1 .

Колегія суддів з цим не погоджується.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Проте, ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору.

Суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позову та не врахував доводи позовної заяви. Стягнення коштів за ст.1212 ЦК України не було підставою позову. Зазначених доводів та обгрунтуваннь позовна заява не містить. Позов заявлено з інших підстав та з інших правовідносин, що виникли між сторонами і підстави позову позивачем не змінювались.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи зазначене, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Судом встановлено, що 29 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ БУД» - з однієї сторони та ОСОБА_1 сторона - 2 було укладено попередній договір №А 281. Відповідно до умов попереднього договору сторона-1 зобов`язується продати стороні - 2, а сторона - 2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,97 м2, в тому числі житловою площею 22,54 м2, згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця ІV кварталу 2018 року.

Сторона -1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору.

Сторона - 1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості.

Сторона - 2 зобов`язується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 602578 грн. 13 коп. (п.2.2 Договору).

В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири, буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною -2, відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5).

Сторона - 2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 602578 грн. 13 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4).

У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони - 2 на такий об`єкт.

Вказаний попередній договір нотаріально засвідчено не було.

Тобто за формою і змістом укладений між сторонами договір у вказаній частині є угодою про послугу з будівництва житла.

Вказаний договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою статті 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються в договорі підряду.

За характером ці правовідносини подібні до положень статті 875 ЦК України (договір будівельного підряду), а отже, з урахуванням установлених у цій справі обставин, правовідносини між будівельною компанією ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД» (виробником), вид діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель, і позивачем, як споживачем (замовником), слід кваліфікувати у цій справі, як угоду про послугу, - будівництво житла.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі № 607/1579/19.

Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом, Законом України "Про захист прав споживачів", яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з статтею першою Закону України «Про захист прав споживачів» - споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов попереднього договору №А_281 від 29.06.2017 року ОСОБА_1 сплатила 602578,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 29.06.2017 року, від 02.10.2017 року, від 16 січня 2018 року, 04 квітня 2018 року та 08 червня 2018 року а також довідкою ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД» про те, що кошти в сумі 602578,13 грн. поступили на поточний рахунок ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», відкритий в ПАТ «УКРСИББАНК».

Відповідач допустив істотне порушення умов договору і не забезпечив отримання позивачем завершеної будівництвом квартири, на час розгляду справи, будинок не зданий в експлуатацію, враховуючи зазначене, позовні вимоги є обгрунтовані.

Так, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того за змістом цієї норми права зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Враховуючи, що відповідачем порушені умови договору, є підстави також для стягнення інфляційних та трьох відсотків річних.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що розмір інфляційних за період з квітня 2019 року по травень 2022 року становить 181376,02грн. Сума трьох відсотків річних за період з квітня 2019 року по 31 травня 2022 року становить 57302,70грн. Ці суми вказані позивачем на підставі проведених та зазначених в позові розрахунків, зроблених на підставі вимог закону та відповідачем не спростовані.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

При розгляді справи судом першої інстанції порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід скасувати, позов задовольнити.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову, з відповідача на користь апелянта слід стягнути витрати за правничу допомогу в розмірі 8400 грн.

Зазначені витрати підтверджені ордером про надання правничої допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Загарія О.Д., договором про надання професійної правничої допомоги від 01 червня 2022 року, детальним описом та розрахунком витрат від 13.06.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордері №42 від 13 червня 2022 року.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Клопотань щодо зменшення або неспівмірності зазначених витрат зі сторони відповідача не надходило.

Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14 вересня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про стягнення сплаченого авансу, інфляційних втрат та 3% річних задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ БУД» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 602578,13грн як забезпечувальний платіж за договором №А 281, інфляційні в сумі 181376,02 грн., три відсотки річних в розмірі 57 302,70 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ БУД» на користь ОСОБА_1 8400грн. витрат на правничу допомогу. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 14 листопада 2022 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н Лисак

І.М. Литвинюк