Справа № 686/8090/22
Провадження № 2-о/686/150/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

за участю секретаря Антосєва В.П.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника

ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Хмельницький відділ Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України, -

встановив:

26 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 він народився в м. Харкові і 11.07.1988 року йому було видано паспорт СРСР. Однак, 28.05.1991 року заявника було поміщено в СІЗО м. Харкова у зв`язку із вчиненням злочину і з того часу він не залишав територію України. Також, вказує, що неодноразово відбував покарання в різних виправних закладах України та звільнився 28.11.2018 року і з того часу проживав по АДРЕСА_1 разом із матір`ю. Проте, у зв`язку із збройною агресією російської федерації був змушений залишити місце свого постійного проживання та переїхати у м. Хмельницький. Заявник зазначає, що у зв`язку із необхідністю виготовити паспорт громадянина України, звернувся до міграційної служби, проте йому було відмовлено, оскільки відсутні відомості щодо реєстрації заявника на території України станом на 24.08.1991 року. Тому, просить задоволити його заяву та встановити факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року.

Ухвалою судді від 02 травня 2022 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Заявник ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків, і його батьками вказано ОСОБА_4 , українця, та ОСОБА_5 , українку, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

Із копії карточки прописки від 11.07.1988 року вбачається, що ОСОБА_1 був зареєстрований у м. Харкові і знятий з обліку 31.05.1991 року.

Окрім того, згідно повідомлення від 11.10.2022 року №2322/121/27-2022 вбачається, що відповідно до відомостей інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» наявна інформація про неодноразове притягнення особи до кримінальної відповідальності на території України: ОСОБА_1 засуджений Київським р/с м. Харькова за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.141, ч. 2 ст.140 КК України, міра покарання - позбавлення волі на строк 3 роки. Згідно ст. 25 ККУ засуджений умовно з обов`язковим притягненням до праці. 01.02.1991 р. засуджений Ленінським районним судом міста Харькова за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.141 КК України; призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців. По ст. 46-1 ККУ відстрочити виконання вироку на 1 рік. Вирок вступив у законну силу 11.02.1991 року. 14.02.1992 р. засуджений Московським районним судом м. Харькова, за вчинення злочину, передбаченого ст. 140 ч. З, 43 ККУ; призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Додаткові міри: конфіскація майна. Вирок вступив законну силу 03.03.1992 року. 25.03.1992 року прибув до Жовтневської виправної колонії в Харьківській обл. № 17). 12.08.1994 року звільнений з Жовтненвської виправні колонії в Харьківській обл. (№ 17), по рішенню суду, Балаклейський р/с Харьк. обл. 10.08.1994 по у/до, невідбутий строк: 3 місяці 18 днів. Вибув по місцю проживання. 20.06.1995 року притягнений за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 140 ч. З, 229-6 ч. 1, 42, 43 ККУ. Призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців. Додаткові міри: конфіскація майна; ст. 14 - лікування від наркозалежності. Вирок вступив законну силу 19.07.1995 року. 21.07.1995 року прибув до Харківської виправної колонії (№ 43). 08.09.1998 звільнений з Харьківської в/к (№ 43). Вибув: до ОСОБА_6 . 13.12.1999 р. засуджений ОСОБА_7 , за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 140 ч. З, 145 ч. 1, 42 ККУ; призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. Додаткові міри покарання: конфіскація майна. 09.10.2003 засуджений Харьківським р/с по ст. 391 ККУ призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців. Згідно ст. 71 ККУ приєднати до вироку від 13.12.1999. відбування покарання терміном 5 років 8 місяців. Для відбуття покарання прибув 29.07.2004 року в Перевальську виправну колонію Луганської області (№ 15). Звільнений 28.10.2006 року по відбуттю строку покарання із Перевальської виправної колонії Луганської області (№ 15). Вибув: до п. Р. Лозова. 30.10.2007 р. засуджений Київським р/с міста Харькова, за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 15, 185 ч. З, 185 ч. З, 262 ч. 1, 263 ч. 1, 70 КК України. Міра покарання - позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Вирок вступив у законну силу 14.11.2007 року. Для відбуття покарання прибув 29.11.2007 року в Харківську виправну колонію (№ 43). Звільнений 31.05.2010 року. Постанова суду 21.05.2010 по у/до невідбутий строк 5 місяців 7 днів, по ст. 81 ККУ. Вибув: до місця проживання. 09.03.2011 р. засуджений Фрунзенським районним судом м. Харькова, за вчинення злочину, передбаченого ч.З ст.185, ч. 1 ст. 71 ККУ; призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці. Вирок вступив у законну силу 02.06.2011 року. Звільнений 08.08.2014 Харківська виправна колонія (№ 43), рішення суду, Сарненський р/с Рівненської області 28.10.2021, умовно-достроково, невідбута частина покарання: 2 роки 9 місяців 5 днів. Вибув до місця проживання. 24.10.2018 р. засуджений Московським районним судом м. Харькова, за вчинення злочину, передбаченого ст.ст. 185 ч. З, 70 ч. 4 ККУ; призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 9 місяців. Вирок вступив в законну силу 26.11.2018 року. Звільнений 28.11.2018 Харківський СІЗО по відбуттю строку покарання. Вибув до місця проживання.

Відповідно до копії довідки про звільнення серія ХАР№02160 ОСОБА_1 , відбував покарання з 07.07.2016 року по 28.11.2018 року.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК відповідно до змін від 15 грудня 2017 року) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК відповідно до змін від 15 грудня 2017 року) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року).

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано законом України «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

За нормою ст. 9 Закону України «Про правонаступництво України» всі громадяни Союзу РСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, є громадянами України.

Відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», - громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27березня 2001року № 215/2001 (далі Порядок), - встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 8 Порядку передбачено що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Крім цього, статтею 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України ( п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України «Про громадянство України»).

Визначення термінів, що вживаються у Законі України «Про громадянство України» дається у статті 1 цього Закону, відповідно до якої: - проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; - безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Факт постійного проживання заявника на території України станом на момент проголошення незалежності України, а саме: 24 серпня 1991 року підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні доказами та має для заявника юридичне значення підтвердження належності до громадянства України і отримання паспорта громадянина України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Вимоги заяви задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10 листопада 2022 року.

Суддя: О.М. Палінчак