РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Грушковської Л.Ю.,

за участі секретаря Шпак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Солоненка Богдана Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення боргу (за розпискою),

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Солоненко Б.М. звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 18133 долари США 37 центів, з яких 11 000 доларів США борг за розпискою від 21.01.2020 року; 6600 доларів США проценти за користування позикою; 533 долари США 37 центів 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.01.2020 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв від нього в позику кошти в сумі 11 тисяч доларів США. За домовленістю між сторонами та на підтвердження отримання в позику коштів, ОСОБА_2 власноручно написав та передав ОСОБА_1 розписку, відповідно до якої він підтвердив отримання в позику коштів в сумі 11 тисяч доларів США, а також зобов`язався проводити повернення позичених коштів рівними частинами упродовж 11 місяців, починаючи з 10.02.2020 до 10.12.2020 року. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було узгоджено відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення коштів у виді сплати відсотків в розмірі 3% в місяць від суми боргу, а також сплати суми боргу в повному обсязі у випадку несплати будь-якого щомісячного (чергового) платежу. Разом з тим, не зважаючи на те, що умови позики коштів було узгоджено між позивачем та відповідачем, останній умов позики не дотримувався і як наслідок по завершенню терміну позики кошти не повернув, відсотки за порушення узгоджених строків повернення позики ОСОБА_1 також не сплатив. Намагаючись врегулювати спір, що виник стосовно повернення коштів ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 було направлено лист з проханням повернути позичені кошти та сплатити відсотки за користування ними. Вказаний лист ОСОБА_2 було отримано ще 01.04.2022 року, однак законні вимоги ОСОБА_1 проігноровано і станом на час звернення до суду позичені кошти не повернуто, відсотки за користування коштами не сплачено.

Ухвалою від 03.08.2022 відкрито провадження та призначено розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 12.09.2022 закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав заяву, у якій уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 основний борг за розпискою в сумі 7400 доларів США, проценти за користування позикою в сумі 6600 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 533 долари США 37 центів, а всього кошти в сумі 14533 доларів США 37 центів. Справу просив розглянути у його та представника відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В поданій заяві просив розгляд справи провести у його відсутність, уточнені позовні вимоги визнав.

Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, в порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення враховуючи таке.

Судом встановлено, що 21.01.2020 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 кошти в борг в сумі 11 тисяч доларів та зобов`язався їх повернути. Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за умовами розписки не виконав.

Відповідно до оригіналу розписки від 21.01.2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 11000 доларів США в позику, які зобов`язався повернути протягом 11 місяців, починаючи з 10 лютого 2020 до 10 грудня 2020 року. У випадку порушення оплати будь-якого щомісячного платежу зобов`язався сплатити відсотки за користування коштами в розмірі три відсотки в місяць від суми боргу, а також сплатити всю суму боргу.

Відповідно до листа від 25.03.2022 ОСОБА_1 направленого з проханням повернути позичені кошти та сплатити відсотки за користування ними.

Відповідно до поштового повідомлення відповідач ОСОБА_2 отримав даний лист 01.04.2022.

Відповідно до розрахунків відсотків за користування грошовими коштами (3% в місяць від суми боргу згідно умов позички) сума за користування грошовими коштами за період з 10.12.2020 року по 22.07.2022 року складає 533,37 доларів США.

Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі і повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦКУ якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

Згідно ч. 2. ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1, 2 статті 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановленого договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Позивач просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 14 533 доларів США 37 центів, що складається з: основного боргу 7400 доларів США, відсотки за користування коштами 6600 доларів США, три проценти від простроченої суми 533 долари США 37 центів.

Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком, вважає його вірним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів, згідно з борговою розпискою, а тому у суду наявні достатні правові підстави вважати, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 борг за договором позики від 21.01.2020 в розмірі 14533 (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять три) долари США 37 центів, що складається з: основного боргу 7400 доларів США, відсотки за користування коштами 6600 доларів США, три проценти від простроченої суми 533 долари США 37 центів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя