Дата документу 08.11.2022 Справа № 2-451/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 2-451/2012
Провадження №22-ц/807/1967/22
Головуючий в 1-й інстанції Кіяшко В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрова Георгія Михайловича на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року, постановлену у м. Вільнянськ у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа в порядку ст. 377-1 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2014 року державний виконавець відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області Грецька К.В. звернулась до суду з поданням щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетину кордону України до виконання зобов`язання покладеного на неї судовим рішенням. В поданні державний виконавець зазначав, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області перебуває зведене виконавче провадження з виконання: виконавчого листа № 2-451/2012, що видав Вільнянський районний суд Запорізької області 07.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 15476,26 грн. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. У зв`язку з тим, що боржник самостійно, в наданий державним виконавцем строк виконавчий документ не виконав, за викликами на прийом до відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області не з`являвся, державним виконавцем, з метою встановлення фактичного місця проживання боржника та перевірки його майнового стану для подальшого звернення стягнення на таке майно, зроблено відповідні запити. Зважуючи на те, що впродовж здійснення виконавчого провадження, боржник рішення суду не виконала, а у разі виїзду боржника за кордон буде неможливим або ускладненим примусове виконання виконавчого листа № 2-451/2012, що видав Вільнянський районний суд Запорізької області 07.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, державний виконавець просила задовольнити вимоги подання.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року, подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа в порядку ст.377-1 ЦПК України - задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Запоріжжя, громадянку України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 від 18.10.1997 року виданий Вільнянським РВ УМВС України в Запорізькій області, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 шляхом заборони перетину кордону України до виконання зобов`язання покладеного на неї судовим рішенням, без вилучення паспортного документа.

Копію ухвали направлено до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034, м.Київ, вул.Володимирська, 26) та до відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрова Георгія Михайловича звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні подання.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що державним виконавцем до суду не було надано жодного доказу, який би підтвердив ту обставину, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, а також доказів, які б свідчили про доцільність обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області перебуває зведене виконавче провадження з виконання: виконавчого листа № 2-451/2012, що видав Вільнянський районний суд Запорізької області 07.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 15476,26 грн.

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-451/2012, що видав Вільнянський районний суд Запорізької області 07.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 15476,26 грн.

У зв`язку з тим, що боржник самостійно, в наданий державним виконавцем строк виконавчий документ не виконав, за викликами на прийом до відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції у Запорізькій області не з`являвся, державним виконавцем, з метою встановлення фактичного місця проживання боржника та перевірки його майнового стану для подальшого звернення стягнення на таке майно, зроблено запити до реєструючих право власності органів на нерухоме та рухоме майно, крім того, 24.02.2014 року здійснено вихід за місцем проживання боржника, при цьому встановлено, що майно на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу відсутнє.

Згідно довідки обласного адресно-довідкового сектору Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 14.02.2014 р., ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ВДАІ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області за вхідним № 369/03-46/5 від 06.05.2014 року відділу ДВС Вільнянського РУЮ у Запорізькій області за боржницею право власності на транспортні засоби відсутнє.

Згідно довідки користувача бази даних АІС «Автомобіль» ЗАПКС 130214 інформація стосовно наявності зареєстрованих автотранспортних засобів відсутня.

Згідно довідки УПФУ в Вільнянському районі Запорізької області від 15.04.2014 року ОСОБА_1 на обліку не перебуває і пенсію не отримує.

Згідно акта державного виконавця від 24.02.2014р. майно, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу відсутнє.

Згідно довідки ОДПІ № від 08.04.2014р. боржник на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді Вільнянського районного центру зайнятості від 16.05.2014 року громадянка ОСОБА_1 , на обліку не перебуває.

Згідно відповіді УПФУ в Вільнянському районі Запорізької області від 14.04.2014 року інформація, що присутня в базі даних на громадянку ОСОБА_1 за реєстраційним номером ОКЗО за вказаний період відсутня.

Згідно матеріалів наданих до суду вбачається, що на виклики до відділу ДВС Вільнянського РУЮ в Запорізькій області боржник не з`являлася.

Задовольняючи вимоги подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник у строк, встановлений державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду, свого обов`язку не виконала, а у разі виїзду боржника за кордон буде неможливим або ускладненим примусове виконання виконавчого листа № 2-451/2012, що видав Вільнянський районний суд Запорізької області 07.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу у розмірі 15476,26 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

На час розгляду подання державного виконавця процесуальні питання спірних правовідносин регулювались ст. 377-1 ЦПК України, відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України, яка діє на час розгляду апеляційної скарги, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України було застосовано судом у зв`язку з тим, що вона не виконувала зобов`язання з повернення боргу за виконавчим провадженням.

Виходячи з наведених норм Закону сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є достатньою підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише у разі ухилення від їх виконання боржником, яке має умисний характер. У зв`язку з цим предметом судового розгляду у даному випадку є з`ясування як наявності не виконаних боргових зобов`язань в межах відповідного виконавчого провадження, так і свідоме не виконання боржником покладеного на нього судом в межах цього виконавчого провадження обов`язку.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні дотримання національними державними органами вимоги пропорційності обмеження виїзду за кордон, визначеної статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» [Gochev v. Bulgaria] (заява № 34383/03) сформулював правові висновки щодо змісту згаданої конвенційної норми, в яких зазначив про необхідність з`ясування в такій ситуації щоб будь-яке втручання у право особи на виїзд зі своєї країни було з самого початку та на всьому протязі застосування цього заходу виправданим та пропорційним з урахуванням обставин справи.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаною норми ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції у контексті наведених норм матеріального права не навів достатніх доказів на підтвердження того, що боржник умисно ухиляється від виконання відповідного судового рішення, яке перебуває у нього на примусовому виконанні, у справі відсутні докази, що у боржника була можливість сплатити борг, а він від цього ухилився, або що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон буде позитивно сприяти виконанню судового рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що представником скаржника надано довідку з АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої станом на 03.11.2022 року ОСОБА_1 не має заборгованості перед Банком.

За таких обставин та у контексті згаданих норм матеріального права та конвенційної практики Європейського суду з прав людини, - не можна вважати, що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон є пропорційним легітимній меті, з якою державний виконавець відповідно до національного закону звернувся до суду зі своїм поданням.

Наведені на обґрунтування подання державного виконавця доводи про те, що боржник у добровільному порядку не спрямовує грошові кошти на виконання рішення суду - належними та допустимим доказами про умисний характер такої бездіяльності боржника - не підтверджені, а тому колегія суддів їх відхиляє та погоджується з наведеними з цих підстав доводами апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що державний виконавець не використав передбачені ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» правові можливості притягнути боржника до відповідальності відповідно до закону (ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення) для забезпечення виконання боржником законних вимог про подання декларації про доходи, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця.

Колегія суддів у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що державним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу.

З наведеного вбачається, що державним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон при відсутності переконливих доказів її ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип пропорційності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на формальне покарання боржника.

Неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, порушивши норми процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції безпідставно задовольнив подання державного виконавця.

У зв`язку з чим відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрова Георгія Михайловича задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 червня 2014 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні вимог подання відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа в порядку ст. 377-1 ЦПК України ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 листопада 2022 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков