Справа № 715/2335/22
Провадження № 2/715/485/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі головуючого судді Григорчака Ю.П.

секретар судового засідання Ткач О.М.

за участі позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Глибока справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, у позовній заяві посилається на те, що 24 грудня 2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 в їхньому шлюбі народився син - ОСОБА_5 . Фактично відповідач виконував свої батьківські обов`язки після народження дитини, однак, в подальшому, він поступово почав самоусуватись від виконання своїх прямих батьківських обов`язків. Почав зловживати алкогольними напоями, вести розгульний спосіб життя, перестав цікавитись життям їхньої дитини. За період з 2015 року і по даний час ОСОБА_4 не піклувався про сина, не бачив та не відвідував його, не цікавився його життям, психологічним та духовним розвитком, не забезпечував належні умови навчання, лікування та харчування, не приймав участі у його особистому житті. Сімейний лікар вказує на те, що дитина оглядалась у присутності матері, тато до лікаря з приводу здоров`я дитини не звертався. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов та довідки про склад сім`ї ОСОБА_6 проживає із нею та перебуває на її утриманні. Фактично увесь тягар з виховання дитини, забезпечення його усім необхідним, його духовного і морального розвитку несе вона самостійно. Періодично вона з сином виїжджає до Італійської Республіки, де вона працює, а син навчається. Питання про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав вона намагалась винести на розгляд органу опіки і піклування Глибоцької селищної ради. Однак, в силу того, що з 01 вересня розпочинається навчання сина у кулінарному коледжі в м. Мілан, Італія, вона змушена виїхати разом з ним за кордон. Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 пояснила, що в 2010 році вона разом з сином виїхали до Італії. Згідно попередньої домовленості відповідач повинен був виїжджати разом з ними. Проте останній цього не зробив. В подальшому вона просила його приїхати до них з сином, на що ОСОБА_4 відповідав обіцянками це зробити. В Україні він вів аморальний спосіб життя. Починаючи з 2010 року, вона постійно намагалася спонукати ОСОБА_4 проявляти інтерес до життя сина, проте останній життям дитини не цікавився та не виявляв щодо сина батьківської турботи. З часом вже сам син ОСОБА_6 просив спілкування з батьком, намагався підтримувати зв`язок з ним, проте відповідач спілкувався з сином вкрай рідко один-два рази на рік. Іноді телефонував в стані сп`яніння. Подарунки, про які йде мова в письмових поясненнях ОСОБА_4 , є вигадкою відповідача, окрім мобільного телефону, який відповідач тривалий час обіцяв сину. Коли вони з сином перебували на території України саме вона ініціювала зустрічі сина з батьком, на що останній погоджувався неохоче. За весь період дорослішання дитини вона жодним чином не перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною, а, навпаки, виправдовувала перед сином відсутність батьківської турботи з боку відповідача вигаданими історіями. З часом це ставало робити дедалі важче, син дорослішав та починав розуміти більше. На даний час ОСОБА_7 досяг 14-річного віку та виявляє бажання розірвати юридичний зв`язок з батьком, оскільки не отримував від останнього весь цей час турботи. Крім того, формальна наявність батька створює перешкоди в реалізації ОСОБА_7 своїх прав та оформленні різного роду документів як в Україні, так і в Італії. Починаючи з 2010 року, лише вона самостійно несе тягар виховання та утримання дитини, а тому просить суд позов задовольнити.

Представник позивачки - адвокат Мигалатюк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позові та просив суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що в 2010 році його довіритель змушений був залишитись в Україні. Після від`їзду позивачки до Італії відносини між ними погіршилися, що безперечно, вплинуло і на його відносини з сином. ОСОБА_4 намагався приймати участь в житті ОСОБА_7 , під час перебування його в Україні спілкувався з ним, дарував подарунки. Його матеріальний стан не дозволяв належним чином приймати участь в утриманні сина, в зв`язку з чим відносини з ним погіршились. Представник відповідача пояснив також, що вважає позов в частині позбавлення батьківських прав безпідставним та просив суд відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, проте селищна рада направила до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх представника.

В ході заслуховування думки неповнолітнього ОСОБА_6 останній в судовому засіданні пояснив, що батько з ним не спілкується, не турбується про його здоров`я та фізичний розвиток, зовсім не цікавиться його життя. Він не пам`ятає, коли останнього разу бачив батька. За ним доглядає лише мама, забезпечує всім необхідним, оплачує навчання тощо. Два чи три року тому він звернувся до батька з проханням оплатити йому лікування в стоматолога, проте батько відмовив йому. Подарунки, про які йде мова в письмових поясненнях ОСОБА_4 , він не пам`ятає. На запитання суду, чи розуміє він суть процесу, який відбувається, ОСОБА_6 відповів ствердно та пояснив, що категорично бажає розірвати юридичний зв`язок з батьком та свою думку наміру змінювати не має, оскільки всі ці роки батько був відсутній в його житті. Крім того, пояснив, що відсутність батька в його житті створює і різного роду незручності з оформленням документів

Вислухавши пояснення сторін, заслухавши думку неповнолітньої дитини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно рішення Шевченківського районного суду Чернівецької області від 20 серпня 2015 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 і ОСОБА_1 24 грудня 2007 року у виконавчому комітеті Димківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області № 16 - розірвано.

Згідно довідки №416 від 04 серпня 2022 року, виданої Глибоцькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , входить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 її син, який перебуває на її утриманні; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її мати.

Відповідно до акту обстеження умов проживання №417 від 05 серпня 2022 року, виданого Глибоцькою селищною радою Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , разом з нею у будинку проживає її мати ОСОБА_8 та її син ОСОБА_6 , який знаходиться на її утриманні. Батько дитини ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дитини та фінансово не допомагає.

Як вбачається з довідки №207 від 08 серпня 2022 року, виданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги» Глибоцької селищної територіальної громади, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на диспансерному обліку не знаходиться. В підтриманні стану здоров`я дитини участь брала мати ОСОБА_1 . Батько дитини до лікаря з приводу стану здоров`я дитини не звертався.

Згідно рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області №21/187 від 20.09.2022 року затверджено висновок органу опіки і піклування, яким орган опіки і піклування вважає за недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_6 . Даний висновок зроблений у зв`язку із тим, що всі учасники справи перебувають за кордоном, у зв`язку із чим не можливо належним чином встановити обставини виконання батьком своїх батьківських обов`язків.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), зокрема правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, а з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що спілкування відповідача зі своїм сином ОСОБА_6 носило вкрай рідкісний та епізодичний характер та ініціатором такого спілкування були або позивачка, або сам малолітній син. Під час заслуховування думки дитини в судовому засіданні встановлено, що відсутність інтересу з боку батька до життя дитини негативно відображалося на психологічному стані малолітнього ОСОБА_6 та спричиняло переживання і страждання йому, а як наслідок викликало категоричне бажання останнього розірвати юридичний зв`язок з батьком. На запитання суду, чи можлива зміна ОСОБА_6 своєї позиції у справі та чи впливає мати на ці процеси, неповнолітній ОСОБА_6 надав негативну відповідь.

Дослідженими судом доказами підтверджується також відсутність піклування з боку відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання ( ОСОБА_4 не відоме місце навчання сина), лікування, підготовку до самостійного життя, відсутність інтересу батька до внутрішнього світу протягом тривалого часу, впродовж якого формувались фізичні особливості та психологічні риси дитини. При цьому сам по собі факт заперечення проти позову, на думку суду, не є достатньою доказовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд бере до уваги, що сформована відповідачем модель поведінки щодо сина є добровільно обраною ним та не продиктована життєвими обставинами. Так, відповідач працює водієм вантажного транспортного засобу та здійснює перевезення країнами Європи. З 2010 року ОСОБА_4 жодного разу не відвідав сина, а зустрічі в Україні, на підтвердження яких надані фотосвітлини, були рідкісними та ініційовані саме позивачкою.

Стороною відповідача не надано будь-яких доказів на підтвердження участі ОСОБА_4 в утриманні сина, а поодинокі факти придбання ним подарунків сину, про які йде мова в письмових поясненнях відповідача, заперечувались як позивачкою, так і самою неповнолітньою дитиною. Не використовувались ОСОБА_4 і сучасні технології віддаленого зв`язку для спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення.

Щодо висновку органу опіки та піклування Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 20.09.2022 року про не доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_6 , та суд вважає за необхідне зазначити, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). При цьому суд відхиляє такий висновок, оскільки мета винесення вказаного документу не досягнута, так як не відбулося реального вивчення виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина. Врахування вказаного висновку на думку суду суперечить встановленим в судовому засіданні обставинами справи та суперечить інтересам малолітньої дитини.

Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією ВС в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дитини є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дитини та, з урахуванням наведених конкретних обставин справи, є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав.

Згідно з п. 2 ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено статтею 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дитини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач є здоровим, може надавати утримання своїй дитині, розмір аліментів слід визначити у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жителя АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 жителя АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканки АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 31 серпня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 жителя АДРЕСА_2 на користь держави суму судового збору у розмірі 992,40 гривень.

На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Роз`яснити, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 жовтня 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: