ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року

справа № 703/1709/22
провадження № 22-ц/821/1378/22
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Ярошенка Б. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Єсика Володимира Олександровича на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2022 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договором позики, у складі головуючого судді Прилуцького В. О.,

в с т а н о в и в :

05 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики.

З наведенням відповідних мотивів, позивач просив стягнути за договорами позики від 20 квітня 2021 року та від 13 травня 2021 року, укладеними з відповідачем у формі розписок, заборгованість на загальну суму 15 865 дол. США, що в гривневому еквіваленті, на дату подачі позову становила 464 051,00 грн.

Одночасно з поданим ОСОБА_1 позовом, з метою забезпечення стягнення з відповідача заборгованості за вище приведеними договорами позики, ним скеровано до суду заяву про забезпечення позову.

Мотивація заяви зводилася до того, що ОСОБА_2 не виконуються договори позики укладені з позивачем у формі розписок заборгованість за якими становить на загальну суму 15 865 дол. США, а тому є побоювання того, що невжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що належить відповідачу, може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення його оспорюваних прав.

Позивач зазначив, що з огляду на поведінку відповідача, який не повернув позику в добровільному порядку, існує ймовірність подальшого його ухилення від виконання взятого на себе договірного обов`язку та ухилення від повернення позики. Більше того, з метою уникнення цивільно-правової відповідальності відповідач може перереєструвати майно, що перебуває у його власності на інших осіб.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив накласти арешт на все наявне рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 , а саме: автомобіль марки Фольксваген, модель LT 35, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; земельну ділянку площею 0,6105 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу № 320 від 30 квітня 2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Леус Н. В.; житловий будинок із надвірними спорудами, загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 44 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу № 322 від 30 квітня 2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Леус Н. В.; 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування № 5046 від 05 вересня 2008 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В.; 1/2 частини, у праві власності на нежитлове приміщення (нежитлову будівлю), загальна площа будівлі 169,1 кв.м, адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 7842 від 05 жовтня 2007 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Новіковим І. М., та заборонити відповідачу відчуження вищевказаного майна до розгляду судом справи про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики та до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 5046 від 05 вересня 2008 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В. та заборонено її відчуження будь-яким способом до завершення розгляду судом справи про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики та до набрання рішенням суду законної сили.

В решті вимог заяви відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову у виді накладення арешту на все майно належне відповідачу, може призвести до невиправданого обмеження всіх майнових прав відповідача, оскільки вартість всього майна може перевищувати суму боргу та обмежить власника правом розпоряджатися майном.

Водночас, подана позивачем заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню з накладанням арешту на майно належне ОСОБА_2 в межах ціни позову, а саме на належну відповідачу двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовна вартість якої є співмірною до розміру заявлених позивачем позовних вимог, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі, поданій 19 вересня 2022 року, представником ОСОБА_2 адвокатом Єсиком В. О., з посиланням на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушено питання про скасування ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2022 року в частині задоволення заяви про забезпечення позову.

Мотивація скарги зводиться до того, що позивачем не надано достовірних доказів, які б вказували на вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, після подання позову. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, просив відхилити доводи апеляційної скарги та залишити ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2022 року без змін.

Крім того, зазначив, що відповідач внесений до Єдиного реєстру боржників України, перебуває за межами України, однак через погіршення фінансового стану не погашає наявні у нього боргові зобов`язання.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, ст. 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пунктах 1, 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п. 6 вказаної постанови Пленуму особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції мав перевірити наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Матеріали справи вказують на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наявний спір про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики в розмірі 15 865 дол. США.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів ОСОБА_2 належить автомобіль Volkswagen, модель LT 35, 2004 року випуску, державна реєстрація за особою 2012 року, об`єм двигуна 1261 (а. с. 16).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_2 зареєстровані: земельна ділянка площею 0,6105 га, що розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на підставі договору купівлі-продажу № 320 від 30 квітня 2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Леус Н. В.; житловий будинок із надвірними спорудами, загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 44 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу № 322 від 30 квітня 2013 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Леус Н. В.; 2-х кімнатна квартира, загальною площею 38,3 кв. м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування №5046 від 05 вересня 2008 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В.; 1/2 частини, у праві власності на нежитлове приміщення (нежитлову будівлю), загальна площа будівлі 169,1 кв.м, адреса місця знаходження: АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 7842 від 05 жовтня 2007 pоку, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Новіковим І. М., та заборонити відповідачу відчуження вищевказаного майна до розгляду судом справи про стягнення заборгованості та неустойки за договорами позики та до набрання рішенням суду законної сили (а. с. 17-22).

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договорами позики.

Обставини, викладені в позовній заяви, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо стягнення з відповідачів боргу в розмірі 15 865 дол. США.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що обраний позивачем вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все майно відповідача може привести до невиправданого обмеження його майнових прав, водночас необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування заходу забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту лише на 2-х кімнатну квартиру, загальною площею 38,3 кв.м, житловою площею 22,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , що відповідно є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином, чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, слід зазначити, що місцевим судом, на підставі наведених у заяві про забезпечення позову доводів, а також на підставі наданих доказів встановлено існування між сторонами спору, щодо невиконання відповідачем боргових зобов`язань за двома договорами позики та правильно зроблено висновки, що застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто безпосередньо пов`язані з предметом спору, є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

На ряду з викладеним суд апеляційної інстанції констатує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи.

До того ж задоволення заяви про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті і не порушує прав відповідача (чи третіх осіб) щодо користування та розпорядження майном, на яке накладено заборону відчуження в рамках забезпечення позову, а лише обмежує його у здійсненні прав на його відчуження на певний період.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що наведенні скаржником доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання. Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Єсика Володимира Олександровича залишити без задоволення.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 листопада 2022 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко