ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/165/22 Справа № 803/50/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 червня 2022 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
за участю секретаря Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про виділення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами,-
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Південно - східний Міжрегіональний від 05 лютого 2018 року задоволено.
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. звернувся до суду з поданням про визначення частки боржника в спільному майні, у якому просив визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє разом з ОСОБА_4 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ вказаної квартири.
Дослідивши матеріали справи, подання, з`ясувавши таким чином обставини справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду Південно - східний Міжрегіональний від 05.02.2018 року по справі №05/02/2018 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання вказаного рішення третейського суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду заяву ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду Південно - східний Міжрегіональний від 05.02.2018 року задоволено та видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по договору позики від 17.10.2014 року.
19 липня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№66117878 (а.с.6-7).
Отже, на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №803/50/20 від 03.09.2020 року виданого Дніпровським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17.10.2014 року, в розмірі 290000 доларів США, що на дату винесення рішення за офіційним курсом НБУ становить 8088100 грн.
Від Боржника ОСОБА_1 надійшла заява приватному виконавцю Щигарцеву І.В. про те, що останній перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , якою в період знаходження у шлюбі, протягом 2010 року були укладені договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за нею на праві власності. В заяві просив в першу чергу реалізувати належну ОСОБА_1 , 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.26).
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев І.В. звернувся до суду з поданням про визначення частки боржника в спільному майні, у якому просив визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , якою він володіє разом з ОСОБА_4 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ вказаної квартири.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8-9).
Положеннями ст. 371 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.
Аналіз положень ст. 366, 371-372 ЦК України, ст. 443 ЦПК України дає можливість встановити, що суд не просто визначає частку майна боржника у спільному майні, а саме виділяє частину майна в натурі з метою подальшого звернення стягнення на цю частину, що відповідно до ст. 443 ЦПК України має наслідком припинення права спільної сумісної власності подружжя.
Судом в ході розгляду даної справи було встановлено, що відповідно до витягів з офіційного веб-сайту Єдиного державного реєстру судових рішень, в провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває справа №756/4019/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
У справі 756/7768/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою та відшкодування матеріальних збитків, встановлено, що до переліку спірного між сторонами, як колишнього подружжя, майна увійшла квартира АДРЕСА_1 .
На момент розгляду клопотання у даній справі по вищевказаній цивільній справі, щодо поділу майна, судового рішення ухвалено не було.
Відповідно до вимог закону, існують виключення щодо загального правила про те, що все майно придбане під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя (ст. 60 СК України). Так, якщо майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали дружині (або чоловіку), воно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю дружини, чоловіка (п. 3 ч. 1, ч. 7ст. 57 СК України).
Отже, посилання державного виконавця на те, що безумовною підставою для визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу у рівних частках є його набуття під час шлюбу є передчасним, оскільки для визначення часток у спільній сумісній власності подружжя законодавець обумовлює необхідність визначення підстав набуття права власності під час шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 СК України за зобов`язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.
Доводи державного виконавця щодо наявності підстав для визначення частки боржника, не знайшли свого підтвердження при розгляді подання, оскільки не ґрунтуються на положеннях ст. ст.366, 371 ЦК України, ч. 1ст. 73 СК України, якими визначено підстави та порядок виділу частки у спільному майні.
Враховуючи викладене, суд вважає подання державного виконавця необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 258-261, 443 ЦПК України, -
В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Суддя: