№ 207/3666/21
№ 2/207/319/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2022 року м. Кам`янське .

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Скиби С.А. , при секретареві Куцевол А.В. , за участю представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське справу № 207/3666/21 за позовом ОСОБА_2 до Кам`янської міської ради про визнання права власності на нерухоме маймо ,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою , у якій просила визнати за нею право власності на торговий павільйон , загальною площею 28,9 метрів квадратних , який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , оскільки згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 червня 2005 року № 569/19/IV їй надано в оренду земельна ділянка загальною площею 0,0104 гектарів для фактичного розміщення об`єкта торгівлі ( магазину ) , розміщення побудови , розміщення об`єкта торгівлі ( павільйон ) , розміщення об`єкту торгівлі ( кіоск ) . Згідно рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради № 555 від 22 листопада 2002 року «Про дозвіл на реконструкцію квартири за адресою : АДРЕСА_2 з прибудовою тамбуру під магазин продовольчих товарів і будівництво торгового павільйону у комплексі з зупинковим навісом та торгового кіоску» . Згідно листа Управління головного архітектора міста виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 22 травня 2006 року , торговий павільйон у комплексі з зупинковим навісом і торговим кіоском ОСОБА_2 має адресу : АДРЕСА_1 . 4 вересня 2018 року Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації їй було видано технічний паспорт на торговий павільйон розташований за адресою : АДРЕСА_1 . 22 лютого 2021 року звернулася до Кам`янської міської ради щодо продовження строку дії договору оренди земельної ділянки від 3 серпня 2005 року . Листом Департаменту комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 31 березня 2021 року повідомлено , зокрема : відповідно до договору оренди земельної ділянки від 3 серпня 2005 року їй в оренду надано земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_3 , для фактичного розміщення об`єкта торгівлі ( магазин ) 0,0014 гектарів , розміщення прибудови 0,0043 гектарів , розміщення об`єкта торгівлі ( павільйон з зупинковим навісом ) 0,0018 гектарів , розміщення об`єкта торгівлі (кіоск) 0,0029 гектарів . Відповідно до технічного паспорту площа торгового павільйону складає 52 метрів квадратних , що не відповідає площам земельних ділянок , зазначених в договорі оренди земельної ділянки від 3 серпня 2005 року . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на об`єкти нерухомого майна за адресами : АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 не зареєстровано. Право оренди земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_3 не було нею зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства .

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 заявлений позов підтримала повністю і пояснила , що вона має намір отримати право власності на нерухоме майно , а саме торговий павільйон , який знаходиться на земельній ділянці за адресою : АДРЕСА_1 , оскільки дозвільні документи є і все робилося на законних підставах . Рішенням Дніпродзержинської міської ради від 24 червня 2005 року їй надано в оренду земельна ділянка по АДРЕСА_1 під забудову торгового павільйону . Зверталася до БТІ , але їй відмовили у визнанні права власності на торговий павільйон . Також , вона зверталася до Департаменту комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради з заявою про державну реєстрацію права власності на торговий павільйон , однак рішенням державного реєстратора їй відмовлено у державній реєстрації права власності на торговий павільйон за адресою : АДРЕСА_1 . В матеріалах справи наявні всі дозвільні документи , всі умови для забудови нею виконані . Дозвіл на забудову торгового павільйону є . Згідно проекту з управління головного архітектора міста робили будівництво , але в експлуатацію не вводили .

Представник відповідача Кам`янської міської ради Тарасюк О.А. заявлений позов не визнав і пояснив , що у позивачки ОСОБА_2 відсутні будь-які дозвільні документи . КМР не заперечує проти визнання права власності , але лише при наявності відповідних дозволів . Докази , на які посилається позивачка відсутні . ОСОБА_2 не надано документів , які підтверджують , що нею здійснено всі необхідні заходи щодо проведення будівельних робіт та звернення до відповідних органів , які видають дозволи на проведення відповідних робіт . Технічна документація на проведення технічних робіт і введення об`єкту в експлуатацію на сьогоднішній час відсутні . Також , у своїй позовній заяві позивачка зазначила , що це самочинно збудований об`єкт , тому вона вважає , що має право зареєструвати об`єкт, як право власності , який збудований на земельній ділянці на території м. Кам`янське . Законом не передбачено , що особа , яка самовільно збудувала об`єкт , який не введено в експлуатацію має право за собою визнати право власності . Також , ніяким чином КМР будь-яких прав позивачки не порушувала .

Суд , вислухавши пояснення позивачки , представника відповідача , вивчивши матеріали справи , вважає , що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав .

Згідно ч. 1 , ч. 2 ст. 328 ЦК України 2003 року право власності набувається на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів . Право власності вважається набутим правомірно , якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів , які перебувають у власності , не встановлені судом .

Згідно ст. 392 ЦК України 2003 року власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності , якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою , а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності .

У судовому засіданні встановлено , що на підставі рішення Дніпродзержинської міської ради від 24 червня 2005 року № 569/19/IV ( а.с. 13 ) , зареєстрованого Дніпродзержинською міською радою 3 серпня 2005 року № 02522 , між Дніпродзержинською міською радою та ОСОБА_2 27 липня 2005 року укладено договір оренди земельної ділянки , несільськогосподарського призначення за адресою : АДРЕСА_3 , загальною площею 0,0104 гектарів із яких для фактичного розміщення об`єкта торгівлі (магазин) 0,0014 гектарів , розміщення прибудови 0,0043 гектарів , розміщення об`єкта торгівлі (павільйон з зупинковим навісом) 0,0018 гектарів , розміщення об`єкта торгівлі (кіоск) 0,0029 гектарів . Строк дії договору два роки ( а.с. 14 17 ) . Згідно листа Управління головного архітектора міста виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 22 травня 2006 року вбачається , що торговий павільйон у комплексі з зупинковим навісом і торговим кіоском ОСОБА_2 має адресу : АДРЕСА_1 ( а.с. 18 ) . Згідно листа Департаменту комунальної власності , земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 31 березня 2021 року на заяву ОСОБА_2 від 22 лютого 2021 року стосовно продовження строку дії договору оренди земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_3 від 3 серпня 2005 року № 02522 вбачається , що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 3 серпня 2005 року № 02522 ОСОБА_3 надано земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_3 , для фактичного розміщення об`єкта торгівлі (магазин) 0,0014 гектарів , розміщення прибудови 0,0043 гектарів , розміщення об`єкта торгівлі (павільйон з зупинковим навісом) 0,0018 гектарів , розміщення об`єкта торгівлі (кіоск) 0,0029 гектарів . До заяви додано технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна торговий павільйон за адресою : АДРЕСА_1 , виданий ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 4 вересня 2018 року .

З документів , наданих позивачкою ОСОБА_2 вбачається , що нерухоме майно , а саме торговий павільйон за адресою : АДРЕСА_1 фактично має статус самочинного будівництва .

Згідно ч. 2 , ч. 3 ст. 331 ЦК України 2003 року право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) . Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації , право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації . Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації , право власності виникає з моменту державної реєстрації .

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) .

Крім того , відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна , державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку .

Згідно ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачам и земельних ділянок у такому порядку : 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних ; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках , передбачених статтею 31 цього Закону , її експертизи; 3) затвердження проектної документації ; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт ; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування .

Отже , до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку .

Особа , яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети , не може набути право власності на нього в порядку ст. 331 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак , що виступають умовами або підставами , за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним , а саме , якщо : 1) він збудований або будується на земельній ділянці , що не була відведена в установленому порядку для цієї мети ; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту ; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил .

Отже , наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те , що об`єкт нерухомості є самочинним .

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України 2003 року право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою , яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці , що не була їй відведена для цієї мети , за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно .

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою , яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці , або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою , яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України) .

З контексту ч. 3 , ч. 4 ст. 376 ЦК України випливає , що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель , а й до випадків , коли такого порушення немає , але особа здійснює будівництво на земельній ділянці , яка їй не належить .

Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України 2003 року дає підстави для висновку про те , що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою , яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці , що не була їй відведена для цієї мети , за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем , якщо такий є та не являється забудовником .

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК України , а саме : наявність в особи що здійснила будівництво , належного дозволу та належно затвердженого проекту , а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості .

Саме до таких правових висновків щодо застосування ст. 331 , 376 ЦК України дійшов Верховний Суд України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №6-225цс14) .

Таким чином , у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно відмовити у повному обсязі , оскільки позивачкою не надано суду відповідні дозвіл та проект на будівництво нерухомого майна , а саме : торгового павільйону за адресою : АДРЕСА_1 , не надані докази звернення до відповідного органу для прийняття торгового павільйону в експлуатацію в установленому законом порядку .

При розподілі судових витрат суд враховує , що у задоволенні позову відмовлено , тому судові витрати не підлягають стягненню з відповідача .

Керуючись ст. 331 , 373 , 376 , 392 ЦК України 2003 року , ст. 10 , 19 , 81 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , місце проживання : АДРЕСА_4 , номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 , до Кам`янської міської ради , місцезнаходження : м. Кам`янське Дніпропетровської області , майдан Петра Калнишевського , 2 , ідентифікаційний код юридичної особи : 24604168 , про визнання права власності на нерухоме майно відмовити .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Суддя С.А. Скиба