ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/5206/20 Номер провадження 22-ц/814/2963/22Головуючий у 1-й інстанції Богдан М.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:16:29 до час не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення не зазначена) у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати та пені за договором оренди нежитлового приміщення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційній суд

у с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_1 на її користь заборгованість з орендної плати у розмірі 403 923,85 грн, з яких: 302 400,00 грн - основна заборгованість, 84 823,20 грн - пеня, 7 628,65 грн - інфляційні нарахування та три проценти річних в розмірі 9 072,00 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн і судовий збір в розмірі 4 039,23 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначалося, що 17 травня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлових приміщень №5, за яким орендодавець передав орендарю в оренду строком з 01.06.2012 року по 30.05.2013 року нежитлове приміщення площею 140 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому за взаємною згодою сторін дія договору неодноразово продовжувалася.

14 серпня 2017 року на підставі договору-купівлі продажу нерухомого майна ОСОБА_2 стала власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 .

З 10.12.2018р. ФОП ОСОБА_1 припнив сплачувати орендну плату, у зв`язку із чим із грудня 2018 року по травень 2020 року за 18 місяців утворилась заборгованість з орендної плати.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення за період з грудня 2018 року по травень 2019 року включно у розмірі 117 823,69 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 177,83 грн, а всього 121 001 грн. 52 коп. В інший частині позовних вимог відмовлено.

ФОП ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції всупереч наданим у справу належним і допустимим доказам необґрунтовано послався на судові рішення у справі № 922/2907/20, не звернув уваги на факти, встановлені судовим рішенням у справі № 922/2369/21.

Суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_4 , який є співвласником нерухомого майна, відносно якого виник спір.

Суд не дав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила фактичне припинення користування спірним приміщенням з січня 2019 року.

У відзиві адвокат Мироненко І.С., представник ОСОБА_2 , посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Зокрема, звертається увага, що відповідачем суду не надано жодного доказу у підтвердження його доводів про те, що позивач своїми діями унеможливила користування спірним приміщенням.

З позовом про розірвання договору оренди відповідач звернувся до господарського суду лише після отримання позову у цій справі про стягнення з нього заборгованості.

Посилання відповідача на незалучення до участі у справі третьою особою ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки єдиним власником частини нерухомого майна, яке орендував відповідач, є позивачка, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 08.02.2022 року закінчено підготовчі дії у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2012 року між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №5.

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що орендодавець на підставі Цивільного кодексу України здає, а орендар приймає в строкове оплатне користування частину окремого нежитлового приміщення орендодавця за адресою: АДРЕСА_1 , площею 140 кв. м. на першому поверсі.

Нежитлове приміщення належить орендодавцю на праві власності (п.1.2.Договору).

Передача і повернення орендодавцю нежитлового приміщення здійснюється за актом здачі - приймання, підписання якого свідчить про його фактичну передачу і приймання (п.1.3.Договору).

Отримання в оренду частини нежитлового приміщення орендодавця не тягне за собою передачу орендарю права власності на неї (п.1.4.Договору).

Орендодавець дозволяє орендарю користуватись комунікаціями, розташованими в нежитловому приміщенні орендодавця, а орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих ним комунальних послуг (водопостачання та водовідведення, забезпечення електроенергією, вивезення ТПВ) (п.1.6.Договору).

Орендна плата за цим договором складається з плати за користування приміщенням (п.2.1.Договору).

Орендна плата становить 16 800 грн. в місяць (п.2.2.Договору).

Орендна плата сплачується щомісячно в термін до 10-го числа поточного місяця. Факт наданих послуг підтверджується актом, пред`явленим орендодавцем (п.2.3.Договору).

Вартість орендної плати за приміщення може бути змінена за згодою сторін (п.2.4.Договору).

Орендна плата сплачується готівкою через касу орендодавця (п.2.5.Договору).

Сума відшкодування вартості комунальних послуг, спожитих орендарем, визначається з розрахунку фактичних витрат і ціни постачальника (п.2.6.Договору).

Термін оренди визначається з 01 червня 2012 року по 30 травня 2013 року (п.3.1.Договору).

Термін оренди може бути скорочений лише за згодою сторін (п.3.2.Договору).

Орендар має право відмовитися від цього договору, попередивши орендодавця в термін за 1 місяць, при цьому сплачена наперед орендна плата не повертається (п.3.3.Договору).

За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.5.1.Договору).

17 травня 2012 року сторонами складений та засвідчений підписами і печатками сторін акт приймання-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування об`єкт оренди згідно з договором оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, а саме: частина нежитлового приміщення на першому поверсі будівлі площею 140 кв.м.

28 травня 2013 року між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) і ФОП ОСОБА_6 (орендар) укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року, відповідно до якої строк зазначеного договору продовжено за взаємною згодою з 30 травня 2013 року по 29 травня 2014 року.

01 серпня 2013 року між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) і ФОП ОСОБА_6 (орендар) укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17 травня 2012 року, якою доповнено пункт 5 Договору такого змісту : «За порушення термінів, зазначених в п. 2.3. договору, орендодавець має право стягнути з орендаря пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу» (п.1.Додаткової угоди).

27 травня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) і ФОП ОСОБА_6 (орендар) укладено додаткову угоду №5 до договору оренди нежитлових приміщень №5 від 17 травня 2012 року, якою доповнено пункт 6 Договору строк зазначеного договору продовжено за взаємною згодою з 01 червня 2014 року по 31 травня 2015 року.

У подальшому дія договору оренди автоматично продовжувалася за згодою сторін, що визнається сторонами спору.

14 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:8,12-:-25 в нежитловій будівлі літ. «А-2», загальною площею 247,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло від ФОП ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

У той же день між ФОП ОСОБА_3 і ОСОБА_2 укладено договір про здійснення спільної діяльності, відповідно до якого сторони дійшли згоди про здійснення спільної діяльності у сфері нагляду та контролю за нежитловими приміщеннями першого поверху № 1-:-8, 12-:-25 в нежитловій будівлі літ. "А-2" загальною площею 247,4 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ФОП ОСОБА_1 підтверджує факт користування орендованими приміщеннями з 17.05.2012р. до 31.12.2018р. включно.

01 січня 2019р. ФОП ОСОБА_1 направив на адресу ФОП ОСОБА_3 повідомлення про дострокове розірвання договору №5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 р., але вказаний лист (повідомлення) повернуто без вручення адресатові.

08 квітня 2020р. ОСОБА_2 направила на адресу ФОП ОСОБА_1 претензію за договором оренди нежилих приміщень № 5 від 17.05.2012р., в якій просила дотримуватись умов укладеного договору та додаткових угод, укладених до цього договору; протягом одного календарного тижня вимагала погасити заборгованість за договором оренди, яка за станом на 08.04.2020р. склала 345 324,73 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14 січня 2021 року у справі №922/2907/20 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 квітня 2021 року та набрало законної сили, ФОП ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог та встановлено, шо Договір № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012 р. припинив свою дію з 01 червня 2019р. на підставі п.6.6 договору, викладеного в редакції додаткової угоди від 27.05.2014р. Про підтвердження цього факту свідчить продовження дії договору до 30 травня 2019р. (відсутність акту приймання-передачі приміщення) та здійснення орендарем дій, які свідчать про відсутність у нього наміру в подальшому продовжувати дію договору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04 жовтня 2021 року у справі № 922/2369/21, яке набрало законної сили 03 листопада 2021 року, ФОП ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ФОП ОСОБА_3 про встановлення факту припинення договору оренди від 17.05.2012р. з 31 грудня 2018 р.

Задовольняючи частково заявлені вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що договір № 5 оренди нежитлового приміщення від 17.05.2012р. припинив свою дію з 01 червня 2019р., отже із відповідача підлягає до стягнення заборгованість з орендної плати, пеня та суми компенсацій, встановлених ч.2 ст.625 ЦК України, за період з грудня 2018 року по 31 травня 2019 року.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.1,ч.2 ст.509 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною першою ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.514 ЦК України).

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч.2,ч.3 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року (справа №761/29966/16-ц) викладений висновок, що: «преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано керувався приписами ст.82 ЦПК України та визнав такою, що не підлягає повторному доказуванню ту обставину, що спірний договір оренди припинив свою дію з 01 червня 2019 року, оскільки ця обставина встановлена рішеннями судів у справі №922/2907/20, предметом спору у якій була вимога ФОП ОСОБА_1 про розірвання сааме цього договору оренди.

Посилання ФОП ОСОБА_1 на судове рішення у справі № 922/2369/21 апеляційній суд визнає необгрунтованим.

У мотивувальній частині рішення Господарського суду Харківської області від 04 жовтня 2021 року (справа № 922/2369/21) зазначено таке: «Суд констатує, що матеріалами справи дійсно підтверджується фактичне припинення орендних відносин по договору оренди нежитлових приміщень № 5 від 17.05.2012 після завершення ним здійснення в цьому приміщенні господарської діяльності звільнення орендованого приміщення від власних речей, та складання з цього приводу відповідного акту що, як свідчать матеріали справи, мало місце 10.01.2019.»

Наведене є правовою оцінкою суду певного факта, що не є обов`язковим для суду при розгляді іншої справи (ч.7 ст.82 ЦПК України).

Окрім того, слід зауважити, що згідно правової позиції відповідача у цій справі, він вважає, що зобов`язання за договором оренди припинилися з момента, коли він фактично припинив користуватися приміщенням.

Така позиція є хибною і не узгоджується із приписами ст.598 ст.609, ст.653 ЦК України, якими не передбачена така підстава припинення зобов`язання як невикористання стороною договору речі, відносно якої між сторонами виникли певні правовідносини.

Договір оренди нежитлових приміщень і додатки до нього також не містять положення про те, що зобов`язання за цим договором припиняються у разі, якщо орендар фактично не користується приміщенням.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

Інші доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, зокрема стосовно особистих і ділових відносин, що виникли між ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_7 і ОСОБА_4 , не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суд з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Отже, в апеляційній скарзі відсутні посилання на істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов