Справа № 338/1162/21
Провадження № 22-ц/4808/725/22
Головуючий у 1 інстанції Шишко О. А.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.,

секретаря Працун В.В.

за участю представника апелянта адвоката Широких Ю.В.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Повха І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області адвоката Широких Юлії Валеріївни на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2022 року, ухвалене у складі судді Шишка О. А. у селищі Богородчани, у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом від 04 червня 2021 року № 37-к його призначено на посаду директора Солотвинського ліцею як переможця конкурсу, встановлено 17 тарифний розряд Єдиної тарифної сітки та укладено строковий договір терміном на 6 років з 01.07.2021 по 30.06.2027. Перебуваючи під впливом емоцій, викликаних неналежним забезпеченням господарсько-управлінських функцій з боку начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Іванус О.П., 30 червня 2021 року він подав заяву про надання щорічної відпустки тривалістю 56 календарних днів з наміром подати заяву про звільнення з роботи після відпустки. Наказом від 30 червня 2021 року № 60-к йому надано основну щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 01.07.2021 по 26.08.2021 та додаткову відпустку на 3 календарні дні з 27.08.2021 по 29.08.2021. Перебуваючи у відпустці, він продовжував здійснювати розпочаті ремонтні роботи у ліцеї, однак, порозуміння з керівництвом відділу освіти так і не знайшов. Будучи й надалі обуреним відношенням керівника відділу освіти до себе, 26 липня 2021 року, тобто під час відпустки, він подав заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням з 31 серпня 2021 року. В кінці серпня він спілкувався з колегами по роботі й останні переконали його на необхідності продовження ним обов`язків директора ліцею. Розуміючи законодавчу можливість відкликання раніше поданої заяви про звільнення з роботи за власним бажанням, 27 серпня 2021 року він подав заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з посади директора. 30 серпня 2021 року він вийшов з відпустки, продовжив виконувати свої обов`язки на посаді директора Солотвинського ліцею, не залишив робочого місця та не вимагав розірвання договору за раніше поданою заявою про звільнення. 01 вересня 2021 року він також вийшов на роботу та проводив урочисте відкриття нового навчального року. Відтак, вважає наказ про звільнення його з роботи незаконним, оскільки він скористався своїм право на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, у зв`язку з цим він підлягає поновленню на попередній посаді. Крім того, зазначав, що порушення його законних прав вплинуло на його здоров`я, у зв`язку з чим в період з 02 вересня 2021 року по 10 вересня 2021 року він перебував на лікуванні у Солотвинській районній лікарні та поніс витрати на лікування в розмірі 1107,34 грн. Незаконне звільнення його з посади директора ліцею заподіяло йому також моральні страждання, пов`язані з погіршенням стану здоров`я, вимушеними матеріальними труднощами, душевними переживаннями, додатковими зусиллями для забезпечення побуту і достатнього матеріального становища родини.

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради «Про звільнення ОСОБА_1 » від 31 серпня 2021 року № 86-к, наказ «Про передачу Солотвинського ліцею» від 31 серпня 2021 року № 121 та наказ «Про тимчасове призначення ОСОБА_2 » від 31 серпня 2021 року № 88-к; поновити його на посаді директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2021 року по дату ухвалення судом рішення, 1107,34 грн матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням, 15000,00 грн компенсації за спричинену моральну шкоду та 15075,38 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 31 серпня 2021 року № 86-к про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради з 31 серпня 2021 року за власним бажанням, згідно з поданою ним заявою відповідно до ч.1 ст. 39 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2021 року по 31 березня 2022 року включно в розмірі 144859 (сто сорок чотири тисячі вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 68 копійок, з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів в порядку, визначеному Податковим кодексом України, а також 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч гривень) витрат на правову допомогу, 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди, а всього на користь ОСОБА_1 - 155767 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 68 копійок.

Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору за подання позовної заяви в частині поновлення на роботі, 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 21679 (двадцяти однієї тисячі шістсот сімдесят дев`ять) гривень 68 копійок.

У задоволенні решти позову - відмовлено.

На рішення суду представник відповідача адвокат Широких Ю.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги, представник апелянта вказує на те, що вихід позивача як директора ліцею на роботу 31 серпня 2021 року та видання ним цього ж дня розпорядчих документів не свідчить про вчинення конклюдентної дії, яку можна розцінити як відкликання ним попередньо поданої заяви про звільнення, оскільки згідно поданої позивачем заяви про звільнення, саме цей день є його останнім робочим днем. У той же час, жодних організаційно-розпорядчих документів 01 вересня 2021 року позивач як директор ліцею не підписував, наради з педагогічним колективом не проводив, відповідні накази підписувала тимчасово виконуюча обов`язки директора Солотвинського ліцею ОСОБА_2 .

Крім того, оцінюючи подану ОСОБА_1 заяву про відкликання заяви про звільнення його з посади директора, суд першої інстанції помилково вважав, що зміст вказаної заяви означає, що позивач має намір продовжувати роботу на посаді директора, оскільки в цій заяві останній просить лише відкликати його заяву про звільнення, що не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Отже, висновок суду про те, що керівник відділу освіти у разі недостатності розуміння змісту отриманої заяви могла уточнити у позивача її зміст з метою уникнення допущення порушень трудових прав працівника, не ґрунтується на жодній нормі закону. Ба більше, рішення суду не містить посилання на конкретний закон, який би передбачав обов`язок роботодавця уточнювати або з`ясовувати волевиявлення працівника.

Суд першої інстанції також не звернув увагу на те, що позивач, відмовляючись від підпису щодо ознайомлення його із наказом про звільнення та про передачу Солотвинського ліцею, що підтверджується відповідними актами, не зазначив причин своєї відмови, зокрема, що його відмова зумовлена бажанням/наполяганням працювати на посаді директора надалі.

На думку представника апелянта, наведене свідчить про те, що звільнення позивача відбулось з дотримання вимог трудового законодавства та з урахуванням волевиявлення останнього, яке не спростоване належними та допустимими доказами.

Крім того, представник апелянта вважає, що суд першої інстанції неправильно розрахував суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки, обчисливши середній заробіток із урахуванням двох останніх місяців (травень-червень), які передували звільненню, не врахував, що позивача призначено на посаду директора лише 01 липня 2021 року та з цього ж дня останній відбув у відпустку, період перебування у якій не включається до періоду розрахунку. Також суд не з`ясував структуру заробітної плати ОСОБА_1 та у зв`язку з цим помилково не виключив при обчисленні середньої заробітної плати премію в розмірі 50 % посадового окладу в сумі 5506,88 грн за травень місяць.

Представник апелянта вказує також на неправомірність висновку суду в частині часткового задоволення позовної вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки жодних порушень прав позивача у сфері трудових відносин апелянтом не здійснено, у той же час, наявність таких порушень є обов`язковою підставою для відшкодування шкоди працівникові. Крім того, звільнення позивача з посади відбулось саме за його ініціативою, а не ініціативою роботодавця, що в сукупності свідчить про відсутність підстав для відшкодування такої шкоди.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судовому засіданні представник апелянта адвокат Широких Ю.В. підтримала вимоги апеляційної скарги, просила таку задоволити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Повх І.Д. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 04 червня 2021 року № 37 ОСОБА_1 призначено на посаду директора Солотвинського ліцею як переможця конкурсу, встановлено 17 тарифний розряд Єдиної тарифної сітки та укладено строковий трудовий договір терміном на 6 років з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року. (а.с.16, том 1).

04 червня 2021 року відділ освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради в особі начальника відділу Іванус О.П. та директор Солотвинського ліцею ОСОБА_1 уклали строковий трудовий договір (контракт) терміном на 6 років з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року, за яким директор зобов`язався здійснювати безпосереднє управління закладом і нести відповідальність за освітню, фінансово-господарську та іншу діяльність закладу освіти (а.с. 36-43, том 1).

30 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Іванус О.В. із заявою про надання йому відпустки за відпрацьований 2020 2021 навчальний рік тривалістю 56 календарних днів з 01 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року та додаткової відпустки тривалістю 3 календарні дні з 27 серпня 2021 року по 29 серпня 2021 року з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі місячного посадового окладу (а.с. 21, том 1).

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 30 червня 2021 року № 60-к надано ОСОБА_1 , директору Солотвинського ліцею, основну щорічну відпустку тривалістю 56 календарних днів з 01 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року за робочий рік з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року, додаткову відпустку на 3 календарні дні згідно Колективної угоди з 27 серпня 2021 року по 29 серпня 2021 року з виплатою допомоги на оздоровлення (а.с. 20, том 1).

26 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Оксани Іванус із заявою, в якій просив звільнити його з посади директора Солотвинського ліцею з 31 серпня 2021 року за власним бажанням. Заява зареєстрована у відділі освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради 26 липня 2021 року за вхідним № 16/01-14 та містить резолюцію начальника відділу «до наказу» (а.с. 22, том 1).

27 серпня 2021 року ОСОБА_1 адресував відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради заяву про відкликання своєї заяви про звільнення з посади директора Солотвинського ліцею з 31 серпня 2021 року. Заява зареєстрована у відділі освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради 27 серпня 2021 року за вхідним № 18/01-14 та містить резолюцію начальника відділу від 27 серпня 2021 року «відмовити у зв`язку з відсутністю повноважень» (а.с.23, том 1).

30 та 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 виконував покладені на нього обов`язки директора Солотвинського ліцею, що підтверджується виданими ним наказами (Про звільнення ОСОБА_3 від 31 серпня 2021 року № 56-К, Про вихід на роботу ОСОБА_4 від 31 серпня 2021 року № 55-к, Про прийом ОСОБА_5 від 30 серпня 2021 року № 54-к, Про надання другої частини основної щорічної відпустки ОСОБА_6 від 30 серпня 2021 року № 53-К (а.с. 24 -28, том 1).

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 31 серпня 2021 року № 86-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора Солотвинського ліцею Солотвинської селищної ради з 31 серпня 2021 року за власним бажанням, згідно з поданою ним заявою. Останнім днем роботи ОСОБА_1 визначено 31 серпня 2021 року (а.с.17, том 1).

На підставі вказаного наказу внесено відповідні відомості про роботу у трудову книжку ОСОБА_1 (запис № 13) (а.с. 29-31, том 1).

Відділом освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 , видано накази «Про передачу Солотвинського ліцею» № 121 від 31 серпня 2021 року (а.с. 18, том 1) та «Про тимчасове призначення ОСОБА_2 тимчасово виконуючою обов`язки директора ліцею» № 88-к від 31 серпня 2021 року (а.с.8, 19, том 1).

ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з наказом відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області «Про звільнення ОСОБА_1 » № 86-к від 31 серпня 2021 року та від передачі закладу освіти згідно наказу відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області «Про передачу Солотвинського ліцею» № 121 від 31 серпня 2021 року, що підтверджується відповідними актами (а.с. 32-33, том 1).

Відповідно до довідки, виданої відділом освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 10 вересня 2021 року № 130/01-13, фонд заробітної плати ОСОБА_1 з 01 березня 2021 року по 31 серпня 2021 року складав 176083,95 грн, з яких 120435,83 грн нарахована заробітна плата як директора та 55648,12 грн нарахована заробітна плата як вчителя (а.с. 49, том 1).

Згідно з витягом з журналу реєстрації викликів по КНП «Обласний клінічний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Івано-Франківської обласної ради» 01 вересня 2021 року гр. ОСОБА_1 здійснив виклик, діагноз - підвищений артеріальний тиск (а.с.152, том 1).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 в період з 02 вересня 2021 року по 10 вересня 2021 року перебував на амбулаторному лікуванні у Солотвинській районні лікарні з діагнозом - гіпертонічна енцефалопатія з цефалічним вестибуло-атактичним та астеновегетативним синдромом (а.с.97-98, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним та скасування наказу відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про звільнення позивача з посади директора ліцею та поновлення його на вказаній посаді, суд першої інстанції виходив із того, що позивач правомірно скористався своїм правом на відкликання заяви про звільнення за власним бажанням, а тому звільнення його із займаної посади на підставі відкликаної ним заяви здійснено з порушенням вимог трудового законодавства, що є підставою для поновлення трудових прав позивача.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України.

Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору (частина друга статті 38 КЗпП України).

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП України).

За змістом статті 38 КЗпП України право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує обов`язку роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави.

Сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 661/1601/20 (провадження № 61-14982св20) міститься висновок про те, що «працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України). Якщо після закінчення строку попередження трудовий договір не був розірваний і працівник не наполягає на звільненні, дія трудового договору вважається продовженою».

В спірному випадку, позивач до закінчення строку попередження про звільнення визначеного його заявою, подав заяву про відкликання заяви про звільнення, яка є підставою для продовження роботи. Однак, як встановлено з матеріалів справи, відповідач не врахував її подання та неправомірно виніс наказ про звільнення, що суперечить наведеним нормам КЗпП України.

Встановивши, що звільнення ОСОБА_1 з посади директора Солотвинського ліцею здійснено 31 серпня 2021 року за ініціативою працівника на підставі поданої ним заяви від 26 липня 2021 року, однак такий до моменту звільнення (27 серпня 2021 року) скористався своїм правом на відкликання заяви про звільнення, суд першої інстанції зробив вірний висновок про незаконне звільнення позивача, а тому правильно визнав незаконним та скасував наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 та поновив останнього на роботі.

Доводи апеляційної скарги про те, що із поданої позивачем заяви неможливо встановити волевиявлення останнього колегія суддів вважає надуманими, оскільки зі змісту заяви чітко вбачається суть волі працівника.

Ба більше, матеріалами справи підтверджується, що 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 вийшов на роботу, провів шкільну урочисту лінійку, організував освячення нового приміщення шкільної їдальні, ресурсної кімнати, тим самим підтвердивши свій намір продовжувати працювати на посаді директора.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника, (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку, працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Згідно з пунктом 5 Порядку, у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 31 серпня 2021 року, суд першої інстанції правильно встановив, що час вимушеного прогулу належить обраховувати починаючи з 01 вересня 2021 року по день ухвалення рішення суду про поновлення його на роботі 31 березня 2021 року.

Водночас, при визначенні суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не врахував положення підпункту б пункту 4 Порядку, згідно із якими при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо), у зв`язку з чим помилково включив до середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу премію в розмірі 50 % посадового окладу, виплачену останньому в травні місяці в сумі 5506,88 грн, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції та не заперечив позивач, така премія є одноразовою виплатою. Зокрема, за змістом копії наказу № 34-к від 14 травня 2021 року Відділу освіти молодці та спорту «Про преміювання керівників закладів загальної середньої освіти» представленого апелянтом, премія в розмірі 50 відсотків виплачується в травні 2021 року як одноразове заохочення директору ліцею.

За таких обставин, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно, сума заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу становить 123556,44 грн (840,52 грн сума середньоденного заробітку позивача * 147 днів вимушеного прогулу), а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць 18491,44 грн. Саме таку суму необхідно стягнути із відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, на увагу не заслуговують, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Крім того, згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт завдання моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони завдані, в якій грошовій сумі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Встановивши, що ОСОБА_1 внаслідок його незаконного звільнення завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через позбавлення його роботи, погіршенні стану здоров`я, необхідності вжиття додаткових заходів для відновлення порушеного права на працю, суд першої інстанції, врахувавши характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, взявши до уваги вимоги розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку, що визначений позивачем розмір відшкодування відповідатиме його інтересам.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу представника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області адвоката Широких Ю.В. задоволити частково, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2022 року змінити, виклавши абзаци 4 та 6 резолютивної частини рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у тому числі за один місяць у новій редакції, а в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області адвоката Широких Юлії Валеріївни задоволити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2022 року змінити, виклавши четвертий та шостий абзаци резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2021 року по 31 березня 2022 року включно в розмірі 123556 (сто двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 44 копійки, з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів в порядку, визначеному Податковим кодексом України, а також 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, 5000 (п`ять тисяч гривень) витрат на правову допомогу, 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору за подання позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди, а всього на користь ОСОБА_1 - 134464 (сто тридцять чотири тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 44 копійки.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 18491 (вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто одна) гривня 44 копійки».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: О.В. Пнівчук

І.О. Максюта