Справа № 341/1737/20
Провадження по справі № 2/354/210/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 жовтня 2022 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі-АТ КБ «ПриватБанк») у листопаді 2020 року звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2013 року у сумі 25100,72 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 11 квітня 2013 року між ПАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №б/н відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 300,00 грн., який був збільшений до 25500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифи», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується особистим підписом останнього у Анкеті-заяві від 11 квітня 2013 року. Укладення договору між сторонами повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. В даному випадку таким формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які розміщені на офіційному сайті позивача. Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив свою згоду із запропонованими умовами майбутнього договору про надання банківських послуг на запропонованих позивачем умовах та засвідчив той факт, що він повністю ознайомлений із умовами кредитування, які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких ОСОБА_2 при укладенні договору надав згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, а також погодився на право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В редакції Умов та правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року, сторони дійшли згоди, що в разі порушення зобов`язань щодо погашення кредиту, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4 % - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд». Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісію, на умовах, передбачених цим договором, однак позичальник взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків не виконав, у результаті чого станом на 20 вересня 2020 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 25100,72 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту. Із врахуванням наведеного просить позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2013 року у сумі 2500,72 грн. та 2012,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2021 року вказану справу направлено за підсудністю до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2021 року вказану цивільну справу прийнято до провадження суддею Ваврійчук Т.Л. та зупинено провадження у даній справі до залучення до участі у справі правонаступників відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року провадження у даній справі поновлено та призначено у ній підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2021 року за клопотанням представника позивача до участі у вказаній справі залучено в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_2 -його матір ОСОБА_1

18 січня 2022 року АТ «Приватбанк» у відповідності до вимог ст.1281 ЦК України подало уточнену позовну заяву, згідно якої вказало, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_1 , яка на момент смерті спадкодавця була зареєстрована разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , в установлений законом строк про свою відмову від спадщини не заявила, а тому в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Із врахуванням наведеного позивач просить задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2013 року, яка станом на 07 березня 2021 року становить 16926,88 грн. Та складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту та 2102,00 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року підготовче провадження у вказаній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилася, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялася належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не подала.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 11 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №б/н, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та отримав кредитну картку.

Як вбачається із даної заяви, відповідач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 11 квітня 2013 року ОСОБА_2 було встановлено кредитний ліміт 300,00грн., з 21 травня 2013 року кредитний ліміт було збільшено до розміру 800,00 грн., з 01 січня 2017 року кредитний ліміт було зменшено - 0,00 грн., з 31 січня 2017 року - збільшено до розміру 1000,00 грн., з 02 лютого 2017 року - зменшено до 978,72 грн., а з 15 лютого 2017 року- до розміру 480,00 грн., з 23 березня 2017 року кредитний ліміт був зменшений до розміру 310,00 грн., з 06 листопада 2017 року кредитний ліміт був збільшений до розміру 11000,00 грн., з 12 квітня 2018 року -до розміру 17000,00 грн, з 16 травня 2018 року-до розміру 25500,00 грн., з 13 травня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн.

Згідно довідки банку на підставі кредитного договору №б/н від 11 квітня 2013 року ОСОБА_2 був виданіий ряд кредитних карток, остання з яких видана 16 травня 2018 року за № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/22.

Наданим банком розрахунком заборгованості та випискою по банківському рахунку ОСОБА_2 підтверджується факт отримання останнім кредитних коштів та користування ними.

Згідно з вказаним розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за зазначеним кредитним договором станом на 20 вересня 2020 року складала 25100,72 грн., з яких: 20,00 грн. - заборгованість за тілом кредита; 25080,72 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 15 березня 2021 року Татарівським старостинським округом Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №4 наданим Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 26 травня 2021 року.

З інформації, що надійшла на запит суду з Яремчанської міської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась, заповіт останнім не складався, спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у нотаріальну контору не звертались.

Відповідно до повідомлень, що надійшли від Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області за вих. № 4921.07.04 від 24 червня 2021 року та вих. 722/07-04 від 16 вересня 2021 року на момент смерті ОСОБА_2 разом із ним за адресою АДРЕСА_1 проживали та були зареєстровані: мати- ОСОБА_1 ,1950 року народження, брати- ОСОБА_3 , 1990 року народження, ОСОБА_4 , 1979 року народження, ОСОБА_5 , 1979 року народження, сестра- ОСОБА_6 , 1976 року народження, племінниця- ОСОБА_7 , 2003 року народження.

Згідно наданого банку розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н, від 11 квітня 2013 року станом на 07 березня 2021 року становить 16926,88 грн., з яких: 16926,88грн. - заборгованість за тілом кредита;16926,88грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн.-заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 0,00 грн.- нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст.530 ЦК України передбачено, що у разі якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з положенням ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом, позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2013 року позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належними чином не виконував, кредитні кошти та відсотки за користування ними не погашав, у зв`язку із чим станом на 20 вересня 2020 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 25100,72 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер не залишивши заповіту, спадкова справа після його смерті не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповаідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Так, згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту не припиняються, а входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України позивач заявив вимоги до спадкоємця померлого боржника.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Положення ст.1281 ЦК України не встановлюють певного порядку пред`явлення вимог кредитора і мають на меті у передбачений законом строк інформувати спадкоємців про зобов`язання спадкодавця перед кредитором, а частина перша цієї норми зобов`язує спадкоємців повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борг.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, згідно із ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відповідно до положень ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Як встановлено судом, на момент смерті позичальник ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , яка входить до першої черги спадкоємців за законом, в установлений ст.1270 ЦК України строк про свою відмову від прийняття спадщини не заявила, а тому в силу вимог ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Позивачем, дізнавшись про наявність у боржника ОСОБА_2 спадкоємця першої черги за законом, 18 січня 2021 року направив до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з його матері ОСОБА_1 , як спадкоємця першої черги за законом, заборгованість за кредитним договором б/н від 11 квітня 2013 року у розмірі 16926,88грн., що складається із заборгованості за тілом кредита.

З наведеного слідує, що АТ КБ «ПриватБанк» заявило вимоги кредитора до спадкоємця померлого боржника ОСОБА_2 у строк, передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги за законом померлого позичальника ОСОБА_2 у силу вимог ст.ст.1281, 1282 ЦК України зобов`язана задовольнити вимоги кредитора у межах вартості успадкованого нею майна і відсутність у неї свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріали справи не містять інформації про обсяг та вартість майна, успадкованого відповідачем після смерті ОСОБА_2 .

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц зазначив, що враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна, а тому покладення обов`язку доказування наведених обставин на сторону позивача суперечить вимогам процесуального закону та є безпідставним.

Суд не приймає до уваги в якості належного доказу долучену ОСОБА_1 довідку Ворохтянської селищної ради №162 від 13 квітня 2022 року про те, що згідно книги погосподарського обліку домогосподарстві ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відсутні об`єкти власності(користування), які могли б належати померлому ОСОБА_2 , оскільки зазначена довідка не є належним та достатнім доказом, який засвідчує факт відсутності будь-якого спадкового майна після смерті ОСОБА_2 .

Будь-яких інших доказів відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та вважає, що вони підлягають до задоволення у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, як спадкоємця померлого боржника ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2013 року у розмірі 16926,88 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 1210, 1216, 1218, 1268, 1269, 1281, 1282, 1297 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 11 квітня 2013 року в розмірі 16926(шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять шість) гривень 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір у сумі 2102(дві тисячі сто дві) гривні 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, вул. Грушевського, 1Д м. Київ, адреса для листування:49094, вул. Набережна Перемоги, 50 м. Дніпро, , р/р № НОМЕР_3 , МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає: АДРЕСА_2 . Повне судове рішення складено 24 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя: Т.Л. Ваврійчук