АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року

м. Чернівці

справа № 727/36/22

провадження 822/408/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 23 березня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Асташев С.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що у них з відповідачем під час шлюбу, який розірваний рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 14 квітня 2020 року, народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Вказує, що син навчається у Львівському торговельно-економічному університеті, на заочній формі навчання, на договірній основі, за спеціальністю «Право», строк навчання з 07 вересня 2021 року по 01 липня 2023 року, та не отримує стипендії.

Добровільно відповідач аліментів не надає, а сину необхідні значні витрати на проїзд до навчального закладу, навчання, проживання, придбання підручників, продуктів харчування та одягу. Вважає, що ОСОБА_2 , спроможний надавати матеріальну допомогу.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та продовжує навчання, у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 01 грудня 2021 року, на період навчання сина, але не більше ніж досягнення ним 23-річного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 23 березня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі по 1 500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 11 січня 2022 року, на період навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на повнолітньго сина, оскільки він потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з продовженням навчання, а відповідач може таку матеріальну допомогу надавати.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, матеріальне становище позивачки, а тому визначив розмір аліментів в сумі 1500 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення в частині часткового задоволення позову допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_4 , працює в управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області та не врахував його майновий стан.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилається на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з договором про навчання у закладі вищої освіти № 53/9 від 07 вересня 2020 року ОСОБА_4 зарахований на 3 курс Львівського торговельно-економічного університету, за освітньою програмою «Право», для здобуття ступеня вищої освіти бакалавр, строком до 01 липня 2023 року.

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги № 53/9 від 07 вересня 2020 року вартість навчання за перший рік становить 14 250 гривень, за другий-15 650 гривень (а.с.17-19).

Відповідно до декларації за 2020 рік ОСОБА_4 отримав заробітну плату в розмірі 18 886 гривень, працюючи в ОСОБА_5 та 14 251 гривню - Департаменті патрульної поліції.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 29 жовтня 2021 року у справі № 726/541/21 визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, а також обов`язок батьків щодо утримання дітей, тому дійшов правильного висновку про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Стаття 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач, як батько, зобов`язаний утримувати повнолітнього сина, оскільки останній потребує матеріальної допомоги, у зв`язку із навчанням у вищому навчальному закладі.

Щодо доводів апелянта про те, що при ухваленні рішення суд не врахував ту обставину, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу сину, оскільки має мінливий дохід, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, доказів неспроможності сплачувати аліменти відповідачем до суду надано не було, а саме наявність у нього інших дітей, перебування на його утриманні непрацездатних дружини, батьків та відсутності можливості сплачувати аліменти.

Посилання ОСОБА_2 на те, що син ОСОБА_4 має заробіток та працює, є безпідставним та не спростовує обов`язок відповідача, як батька, утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення ним повноліття.

Крім того, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновком суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що за станом здоров`я ОСОБА_2 не може працювати, водночас, відповідач є молодим за віком, працездатним, інших осіб на утриманні не має, тому спроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину ОСОБА_4 , який продовжує навчання.

Згідно з ч.2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21березня 2018 року у справі №478/2108/16-ц та від 29.01.2018 року у справі №622/373/16-ц).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися, та виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та рівності обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь аліментів з відповідача в розмірі 1500 гривень.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та правильним застосуванням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 23 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І.Кулянда

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна