ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1087/22 Справа № 212/6770/21 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення суду складено 27 жовтня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 230 000 грн. у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 26 липня 2021 року позивачу було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 15% - по Хозл.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 1 200 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта, судом не в повній мірі враховано, що він отримав тяжке ушкодження здоров`я, шкода його здоров`ю була заподіяна у великому розмірі, у зв`язку з чим позивач змушений постійно лікуватись, оскільки його постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, важкість у грудній клітині, періодичні приступи задухи, біль та обмеження рухів у шийному та попереково крижовому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, терпкість в руках, мерзлякуватість кистей, забруднення під час ходи та загальну слабкість.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач АТ «Кривбасзалізрудком», зазначає про те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки фактично вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Кривбасзалізрудком» - Артеменко С.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , працював з 02 квітня 2001 року по 20 червня 2002 року підземним електрослюсарем в Шахтомонтажном управлінні ДП «Кривбасзалізрудком», з 27 червня 2002 року по 04 липня 2003 року підземним гірничим майстром на шахті «ім.Леніна», з 29 вересня 2003 року по 29 вересня 2004 року підземним кріпильником, з 29 вересня 2004 року по 23 червня 2005 року підземним електрослюсарем, з 23 червня 2005 року 31 травня 2006 року підземним кріпильником в Шахтобудівельному управлінні на ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 31 травня 2006 року по 20 жовтня 2006 року кріпильником на шахті «Жовтнева» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 21 липня 2008 року по 09 липня 2009 року електрослюсарем чергового та з ремонту обладнання, з 09 липня 2009 року по 04 січня 2010 року механіком дільниці на шахті «Жовтнева» ВАТ «Кривбасзалізрудком», з 04 січня 2010 року по 05 серпня 2019 року - механіком дільниці на ш. «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». 05 серпня 2019 року позивач звільнився, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9-14).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 червня 2021 року, професійні захворювання у позивача виникли внаслідок його праці на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології видобутку руди, мавших місце порушення систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, де він підпадав під вплив параметрів аерозолів фіброгенної дії, що перевищували нормативи (а.с. 6).

Відповідно до п. 18 Акту, причиною професійних захворювань позивача є пил, переважно фіброгенної дії та важкість праці (а.с. 6-зворот).

Висновком МСЕК від 26 липня 2021 року позивачу було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - по радикулопатії та 15% - по Хозл (а.с. 8).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» необґрунтований та занижений. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не врахував характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, у зв`язку з виникненням професійних захворювань позивачу спричиняється фізичний біль, оскільки позивач змушений регулярно проходити медичне лікування, щорічні огляди експертних комісій, що призвело до істотної зміни звичного способу життя, суттєвого зниження життєвої активності. Професійні захворювання, отримані позивачем на підприємстві відповідача, призводять до постійного відчуття болю, оскільки позивача постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, важкість у грудній клітині, періодичні приступи задухи, біль та обмеження рухів у шийному та попереково крижовому відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, терпкість в руках, мерзлякуватість кистей, забруднення під час ходи та загальну слабкість.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком», вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «Кривбасзалізрудком» і збільшити його з 120 000 гривень до 160 000 гривень.

У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з АТ «Кривбасзалізрудком» і збільшивши його з 1 200 гривень до 1 600 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави підлягають стягненню 2 400 гривень в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 жовтня 2021 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 120 000 гривень до 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судового збору з 1 200 гривень до 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 січня 2022 року.

Головуючий:

Судді: