Справа № 466/4333/21 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/4363/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про відшкодування збитків, завданих державним реєстратором,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що державний реєстратор 05 березня 2012 року позбавила його прав власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєструвавши право власності за ОСОБА_2 та Верховний Суд визнав такі дії незаконними.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції, що завдану шкоду не можна віднести ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди.

Зазначає, що майже 8 років він не може користуватись квартирою, яку придбав у власність, його протиправно позбавили такого права власності, що встановлено Верховним Судом.

Посилається на те, що придбавши квартиру він здійснив там ремонт за власні кошти.

Вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому 3% річних з врахуванням встановленого індексу інфляції від вартості квартири, згідно висновку про оцінку майна.

Також зазначає, що протиправними діями державного реєстратора йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у гіпертонічній хворобі та порушенні римту серця.

Просить рішення суду в скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи без його участі.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12 травня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 23 травня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Верховного Суду від 07 квітня 2021 - заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 та постанову Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про скасування державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та скасовано рішення реєстратора Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Труби О.М. від 05 березня 2012 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, прийнятого у зв`язку із заявою ОСОБА_2 та договору іпотеки від 11 серпня 2011, реєстраційний №926.

03 березня 2012 ухвалою Франківського районного суду м. Львова у справі №2/1326/1642/2012 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , якою заборонено ОСОБА_2 , іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження арештованим майном, у тому числі здійснювати перереєстрацію права власності, відчуження у будь-який спосіб, передачу в оренду, іпотеку, заставу, безоплатне користування третім особам, продаж обмін, дарування, передачу в оперативне управління чи до статутних фондів, тощо.

05 березня 2012 року ухвалу суду отримано ОКП Львівської обласної ради БТІ, про що свідчать матеріали інвентаризаційної справи.

У той же день, 05 березня 2012 року на підставі поданих заявником документів, а також інвентаризаційних та реєстраційних матеріалів, державним реєстратором бюро технічної інвентаризації Трубою О.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав про реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта: 30666308. Підстава виникнення права власності: договір іпотеки від 11 серпня 2011 року за реєстровим № 926, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ложовською Й. Є. 05 березня 2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Бовт Д.П. видано відповідний витяг про державну реєстрацію прав за № 33389948.

У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 надано оцінку вищезазначеним діям державного реєстратора бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 , де вказано, що дії щодо відчуження майна, яке перебуває під арештом на підставі судового рішення, є незаконними, незалежно від того, чи було зареєстроване таке обтяження відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що і стало підставою для скасування заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2019 за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 та постанови Львівського апеляційного суду від 30 липня 2020 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Як на підставу порушених прав позивач посилався на те, що Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», незаконно позбавлено ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєструвавши 05 березня 2012 року право власності за ОСОБА_2 під час дії вищезазначеної ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03 березня 2012 року про арешт квартири АДРЕСА_1 , та заборони іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження арештованим майном, у тому числі здійснювати перереєстрацію права власності, відчуження у будь-який спосіб, передачу в оренду, іпотеку, заставу, безоплатне користування третім особам, продаж обмін, дарування, передачу в оперативне управління чи до статутних фондів, тощо, яка належала ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2010, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., реєстраційний №2648.

Матеріальні збитки, завдані протиправними діями Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», позивач ОСОБА_1 на підставі висновку про оцінку спірної квартири від 01 березня 2012 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , ст.ст. 623, 625 ЦК України оцінив у сумі 68422 грн., 70 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі судового рішення, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначена позивачем сума у розмірі 68422 грн. 70 коп. не є збитками в розумінні ст. ст. 22, 623 ЦК України, суд правильно зазначив, що їх не можна віднести ані до реальних збитків, ані до упущеної вигоди, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Позивач просив також стягнути з відповідача 1000000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні даного питання суд керується ст. 23 ЦК України, де зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п.3 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю фізичних осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку.

Згідно роз`ясень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач обґрунтовував завдану йому моральну шкоду виходячи з того, що від незаконного позбавлення ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» його права власності, він зазнав нервового потрясіння, починаючи з березня 2012 року, у нього став підніматися артеріальний тиск, порушився ритм серця, тремтять руки та ноги, він постійно проходив курс лікування, а саме з 17 по 23 жовтня 2019 з гіпертонією та хворобою серця проходив стаціонарне лікування у лікарні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди в сумі 1000000,00 грн., а також не надано доказів, які б це підтверджували.

Наданий суду витяг з 5-ої клінічної лікарні, у зв`язку із перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні у період з 17 по 23 жовтня 2019 з гіпертонією та хворобою серця не дає змоги суду оцінити ступінь фізичних та моральних страждань позивача, крім того жодних доказів витрат на лікування позивачем суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення матеріальної компенсації та завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.