Номер провадження 2-о/754/388/22
Справа №754/9584/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2022 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю заявниці ОСОБА_1 ,

представника заявниці ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 .

Свої вимоги заявник мотивує тим, що заінтересована особа ОСОБА_3 тривалий час здійснює насильницькі дії психологічного характеру по відношенню до неї, в тому числі і в присутності їх спільної малолітньої дитини, які полягають в її образах, вчинених сварок на побутовому підґрунті та застосуванні до неї фізичної сили. В зв`язку з цим вона зверталась до служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, де було встановлено, що відносно неї ОСОБА_3 вчиняється домашнє насильство психологічного характеру та видано направлення, як особі, яка постраждала від домашнього насильства та/або насильства за ознаками статі № 7 від 04.10.2022 року до центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, де в подальшому їй було призначено адвоката.

Як зазначає заявник, у липні, вересні та жовтні 2022 року вона зверталась до Деснянського УП ГУНП у м.Києві із заявами від 20.07.2022 року, 30.09.2022 року та 05.10.2022 року в зв`язку із вчиненням ОСОБА_3 постійних конфліктів, психологічного насильства по відношенню до неї, які також було вчинено у присутності сина. В жовтні 2022 року вона отримала відповідь з поліції про те, що даний спір відноситься до цивільно-правових відносин. У вересні 2022 року, побоюючись за життя свого малолітнього сина, вона звернулась до Служби у справах дітей та сім"їДеснянської районної в м.Києві державної адміністрації для вжиття невідкладних заходів для запобігання та протидії домашньому насильству з боку ОСОБА_3 13.10.2022 року на дану заяву вона отримала відповіді про те, що службою 12.10.2022 року було надіслано листа ОСОБА_3 щодо недопущення вчинення домашнього насильства у будь-якій формі відносно неї та малолітньої дитини, у якому було роз`яснено відповідальність за вчинення домашнього насильства.

Обгрунтовуючи заяву, заявник стверджує, що ОСОБА_3 дуже часто вживає алкогольні напої та перебуває в алкогольному сп`янінні, веде себе дуже агресивно по відношенню до неї у присутності малолітнього сина. Вона неодноразово намагалась налагодити стосунки з ОСОБА_3 , проте постійне психологічне насильство з його боку погіршує її психологічний стан. ОСОБА_3 нехтує будь-яким нормальним ставленням до неї, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення її психологічного та фізичного здоров`я, а також небажання змінювати свої звички та ставлення до неї з метою нормалізації ситуації, що склалась. Окрім того, вона побоюється за життя своєї малолітньої дитини.

Посилаючись на викладені обставини, заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, а тому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк 4 місяці та визначити наступні тимчасове обмеження його прав, а саме: заборонити йому наближатись на 300 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити йому перебування в місці проживання з нею за вказаною адресою.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судовому засіданні просили вимоги заяви задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти вимог заявника заперечував, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.

Вислухавши пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 є колишнім подружжям та мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді справи встановлено, що між заявником та заінтересованою особою існують конфлікти, що ставало приводом для звернення до поліції.

Обґрунтовуючи свою заяву, ОСОБА_1 вказує про те, що між нею та ОСОБА_3 виникають сварки, останній вчиняє психологічне насильство, застосовує фізичну силу, вживає алкогольні напої, поводить себе агресивно, що може призвести до тяжких наслідків, що змусило її звернутися до суду з даною заявою.

Вирішуючи по суті вимоги заявника, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, що розглядається, встановлено, що між сторонами виникають конфлікти.

Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументувала вчиненням щодо неї психологічного та фізичного насильства. В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копію направлення особи, яка постраждала від домашнього насильства № 7 від 04.10.2022 року, виданого Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києва державної адміністрації; копію листа Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 10223/Т-1026 від 30.09.2022 року; копію довідки інспектора СЮП Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 16.08.2022 року про звернення заявника до поліції 20.07.2022 року; копію листа Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 14.10.2022 року № Т-2535/125/49-22 про результати розгляду звернення заявника від 30.09.2022 року; копію листа Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 14.10.2022 року № 15096/125/49-22 про результати розгляду звернення заявника від 05.10.2022 року.

Разом з цим, наведені заявником обставини не містять ознак психологічного та фізичного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і надані заявником докази як окремо, так і в сукупності, вказані обставини не підтверджують.

Відтак, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного та фізичного насильства щодо неї зі сторони ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису.

Зокрема суд звертає увагу на те, що сам факт звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що останній вчинив щодо неї насильство, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, суд зауважує на те, що з копії листа Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 14.10.2022 року № Т-2535/125/49-22 про результати розгляду звернення заявника від 30.09.2022 року та копії листа Деснянського УП ГУНП у м.Києві від 14.10.2022 року № 15096/125/49-22 про результати розгляду звернення заявника від 05.10.2022 року вбачається, що заявником під час проведення перевірки було подано заяви з проханням не займатись розглядом даних звернень.

Лист Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації № 10223/Т-1026 від 30.09.2022 року також підстав для задоволення заяви не дає, оскільки не містить встановлення факту вчинення будь-якого насильства відносно заявника.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що працювала разом з заявником в магазині. З березня 2022 року заявник кожен день була в синцях. Свідок знає ОСОБА_3 три роки, він купував горілку кожен день, постійно тиснув на заявника по телефону, погрожував, в стані алкогольного сп`яніння бив заявника, в її (свідка) присутності словесно ображав заявника.

Зазначені покази свідка підстав для задоволення заяви не дають, оскільки не підтверджуються іншими доказами по справі.

Таким чином, ОСОБА_1 в порушення ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення психологічного насильства щодо неї, а також ризиків, які можуть наступити у майбутньому у випадку невидачі щодо ОСОБА_3 обмежувального припису, а тому законних підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису у суду немає.

Суд бере до уваги те, що сторони на даний час проживають окремо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи та судовому засіданні не знайшло свого підтвердження факти заподіяння домашнього насильства щодо заявника, а мають місце неприязні стосунки, які тривають певний час.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку що доводи заявника про існування загрози вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо неї та сина чи продовження такого насильства в майбутньому, не знайшли своє підтвердження, а тому суд не вбачає ризиків настання фізичного, психологічного, економічного чи іншого виду насильства в майбутньому стосовно заявника і вважає заяву не обґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник була звільнена при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 350-1-350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству", -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 07 листопада 2022 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя: