Провадження №2/521/3947/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурзенко М.В.,

при секретарі Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м. Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом представник ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича, у якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2795, вчинений 29.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., а також, просила стягнути судові витрати.

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що позивачу стало відомо, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Качурки В.В. перебуває виконавче провадження № 69508129 з примусового виконання виконавчого напису №2795 від 29.07.2020 року виданого приватним нотаріусом Івано-франківського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором №639/08ф-2 від 10 квітня 2008 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Так, позивач зазначає, що між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідвльністю ВАТ Всеукраїнський Акціонерний Банк", правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено Кредитний договір № 639/08ф-2 від 10.04.2008 року. 22 лютого 2011 року Малиновський районний суд м. Одеси у справі № 1519/2-2168/11 ухвалено заочне рішення згідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 639/08ф -2 від 10.04.2008 року в сумі 35 730, 02 доларів СІНА, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 295 229, 25 грн. на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк». Наразі вказане заочне рішення суду перебуває на розгляді в Одеському апеляційному суді. Отже, Банком ще у 2011 році здійснено стягнення за кредитним договором № 639/08ф -2 від 10.04.2008 року. Надалі, у відповідності до Договору про відступлення прав вимоги № 42053 від 25.04.2019 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» передав свої права вимоги, у тому числі і до ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК ІНВЕСТ ХАУС». В подальшому, 05.11.2020 року ТОВ «ФК ІНВЕСТ ХАУС» за договором про відступлення (купівлі-продажу) передав свої права вимоги та майнові права на користь ТОВ «ФК ФОРТ». Вказали, що виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Вказали, що з ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов`язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Проте всупереч наведеним вимогам, Кредитором додано нотаріусу розрахунок заборгованості за кредитним договором за період що виходить за вказані межі. Таким чином, включення до складу заборгованості відсотків за користування кредитом та пені за період, після вступу в силу рішення суду від 23.10.2010 року справі 2- 2328/2010 суперечить закону. Отже, з огляду на наведе у виконавчому написі невірно зазначено суму погашення заборгованості, що є суттєвою обставиною, та має бути врахованою при стягненні заборгованості. Зважаючи на вищевикладене, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 12.09.2022 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 13.10.2022 року. Також, вирішено питання щодо витребування доказів.

Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явились. Надали до суду заяву, у якій вказали, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Також, не заперечували проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, по місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином. Надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, не заперечували проти визнання виконавчого напису № 2795, вчинений 29.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. таким, що не підлягає виконанню, а також, просили стягнути з відповідача половину судового збору, у зв`язку з визнанням позивних вимог. Також, подали заяву про зменшення розміру судових витрат.

Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Качурко В.В. в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні було встановлено, що 10.04.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 639/08ф-2, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові клшти у сумі 30389,17 доларів США на придбання транспортного засобу Hyundai Tucson,. Кредитні кошти були надані у строк до 09.04.2015 року. (а.с.13-20)

Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22.02.2011 року по справі № 1519/2-2168/11 позов ВАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 639/08ф-2 у сумі 35730,02 доларів США, що еквівалентно 295229,25 грн. (а.с.25-26)

Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. 29.07.2020 року було вчинено виконавчий напис № 2795, відповідно до якого, приватним нотаріусом пропоновано стягнути з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованість, яка виникла за Кредитним договором №639/08ф-2 від 10.04.2008 року, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором №42053, який укладений 25.04.2019 року між ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» за період з 25.04.2019 року по 22.07.2020 року у загальному розмірі 1823383,44 грн. (а.с.12)

На підставі виконавчого напису № 2795 від 29.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качурко В.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2022 року (а.с.10).

Частиною першою статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року N 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі N 6-887цс17.

Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження N 14-557цс19).

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 910/5226/17.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Таким чином, після 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені права вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Оспорюваний виконавчий напис було видано 29.07.2020 року, що свідчить про незаконність його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, та враховуючи, що представником відповідача було подано заяву про визнання позовних вимог, суд доходить висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог та про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджуєтеся квитанцією № 5770-7775-9526-3695 від 23.08.2022 року.

Відповідно ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (496,20 грн.), та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (496 грн. 20 коп.), сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, стороно позивача суду надано копію договору про надання правової допомоги №57/22 від 18.08.2022 року (а.с.31-32), ордер, рахунок фактуру № 1 (а.с. 29), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 57/22 від 30.08.2022 року на суму 10000,00 грн. (а.с.30), Додаткову угоду № 01 до Договору №57/22 від 18.08.2022 року про надання правової допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 (а.с.34).

Стороною відповідача було подано заяву про зменшення суми судових витрат, в яких він посилається на ті обставини, що у зв`язку із визнанням позову підготовка до розгляду справи не потребувала значного обсягу юридичної та технічної роботи, справа не є складною, у зв`язку із чим відшкодування витрат на правничу допомогу можливе в сумі, що не перевищує 1000 грн.

Суд вважає, що заявлена стороною відповідача до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. не є співмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, враховуючи подану заяву представника відповідача про зменшення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідне стягнути витрати на професійну правничу допомогу у меншому ніж заявлено розмірі 4000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 137, 141, 258-259, 263-265, 267, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус», за участі третіх осіб приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тараса Володимировича, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений Личук Тарасом Володимировичем приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області 29.07.2020 року, реєстр. №2795.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Хаус» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області (місцезнаходження: м. Одеса, вул. Черняховського 6, ) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з державного бюджету 50 % судового збору, у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, сплаченого при поданні позову на р/р UA 0015757, згідно платіжного доручення № 5770-7775-9526-3695 від 23.08.2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 21.11.2022 року.

Головуючий: