Справа № 128/2159/20
Провадження № 22-ц/801/1753/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 рокуСправа № 128/2159/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Шемета Т.М., Якименко М.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кобенди Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Лаврівська сільська рада Вінницького району Вінницької області,

особа, яка не приймала участі у справі та яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за апеляційною скаргою представника особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року, ухвалене в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Ганкіної І.А., дата складення повного тексту рішення 30 жовтня 2020 року,

встановив:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 . До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 увійшов будинок садибного типу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,2500 га. та земельна ділянка площею 0,3084 га, що розташована АДРЕСА_1 .

08 вересня 2014 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що вона матиме право за законом, в рівних частках кожному: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 22 липня 2016 року ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли належним чином, звернувшись у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з письмовими заявами про прийняття спадщини.

Однак, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на відповідні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельні ділянки площею 0,2500 га. і 0,3084 га.

Вказані підстави стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому вона просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2/3 частки земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0006, площею 0,2500 га. та земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0007 площею 0,2473 га. та земельної ділянки кадастровий номер :03:002:0008 площею 0,0611 га., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року, з урахуванням ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 26 березня 2021 року про виправлення описки позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом від 08 вересня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 170 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка померла в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області на 2/3 (дві третіх) частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за заповітом від 08 вересня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 170 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка померла в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області на 2/3 (дві третіх) частки земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0006, площею 0,2500 га та земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0008 площею 0,0611 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Частково не погоджуючись з таким рішенням суду представник особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 адвокат Покоєвич Артем Олексійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом від 08 вересня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 170 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка померла в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області на 2/3 (дві третіх) частки земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0006, площею 0,2500 га та земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0008 площею 0,0611 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника ОСОБА_2 не було залучено до розгляду у справі, проте оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та інтереси. Зокрема, вказує, що ОСОБА_2 було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру по земельній ділянці, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , з підстав наявності накладки з ділянками за кадастровими номерами :03:002:0006, :03:002:0007. Крім того, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі № 2-а-58/11/0203 визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в частині виділення ОСОБА_4 в приватну власність земельних ділянок площею 0,14 га та площею 0,60 га.

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Оскільки представником особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом від 08 вересня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 170 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка померла в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області на 2/3 (дві третіх) частки земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0006, площею 0,2500 га та земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0008 площею 0,0611 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тому в іншій частині рішення суду в силу ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 22 лютого 2016 року (а.с.9).

Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений на замовлення ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року встановлено, що житловий будинок загальною площею 32,7 складається з: коридору- 6,4 м., комори-3.9 м., кухні-10.2 м., кімнати -12.2 м. До складу домоволодіння входить також сарай, криниця, ворота, огорожа, ворота з хвірткою (а.с. 11-15).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №202899 ОСОБА_4 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 29 грудня 2003 року 10 сесії 4 скликання є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0006 (а.с. 10).

Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серія ВН №202900 ОСОБА_4 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 29 грудня 2003 року 10 сесії 4 скликання є власником земельної ділянки площею 0,3084 га, за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:002:0007, :03:002:0008 (а.с. 20).

08 вересня 2014 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що вона матиме право за законом, в рівних частках кожному: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а.с.16).

22 липня 2016 року ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли належним чином, звернувшись у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з письмовими заявами про прийняття спадщини (а.с.17).

03 квітня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 на відповідні частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,2500 га. та земельної ділянки площею 0,3084 га., що розташована АДРЕСА_1 , що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії (а.с.18-19).

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року в справі № 2-а-58/11/0203 скасовано постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 04 січня 2013 року, з урахуванням ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року, визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 3 сесії 23 скликання № 9.10 від 30 листопада 1998 року в частині виділення ОСОБА_4 в приватну власність земельної ділянки площею 0,14 га з земельної ділянки ОСОБА_6 площею 0,20 га, розташованої по АДРЕСА_3 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 10 сесії 4 скликання від 29 грудня 2003 року в частині затвердження технічної документації по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_4 .

Визнано незаконним та скасовано рішення Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 5 сесії 23 скликання від 29 червня 1999 року, яким ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га, з якої 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,36 га для ведення особистого селянського господарства.

Визнано нечинними державний акт серії ВН №202900 про право власності на земельну ділянку площею 0,3084 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 21 грудня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 10 сесії 4 скликання від 29 грудня 2003 року та державний акт ВН №202899 про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 21 грудня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 10 сесії 4 скликання від 29 грудня 2003 року (а.с. 88-89).

Вказаною постановою також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 04 серпня 1995 року, позивач придбала у ОСОБА_6 житловий будинок з господарською будівлею розташований на присадибній ділянці по АДРЕСА_2 .

Рішенням Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 26 грудня 2013 року 29 сесії 6 скликання надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,20 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 108).

Рішенням №РВ-022 від 30 серпня 2022 року ОСОБА_2 відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав: електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано: Виконавцю землевпорядних робіт виправити накладку з ділянкою Перетин ділянок з ділянкою :03:002:0007; Площа співпадає на 47.3584, Перетин ділянок з ділянкою :03:002:0006; Площа співпадає на 9.93 та подати повторно на державну реєстрацію земельної ділянки (а.с. 120).

Задовольняючи позовні вимоги в оскаржуваній частині, суд попередньої інстанції вказав на доведеність права позивачки на спадщину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , зокрема, на частки спірних земельних ділянок.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення справи, а тому погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для часткового скасування судового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що від спадкоємця до спадкодавця переходять права та обов`язки які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, визначальним для визнання права власності в порядку спадкування за спадкоємцем є встановлення на підставі належних, достатніх і допустимих доказів наявності такого права у спадкодавця.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1,3,4 статті 77 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

За правилом статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Як вбачається з матеріалів справи, при визначенні складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 місцевий суд прийняв до уваги також і копії державних актів серії ВН №202900 про право власності на земельну ділянку площею 0,3084 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 21 грудня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 10 сесії 4 скликання від 29 грудня 2003 року та серії ВН №202899 про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану по АДРЕСА_1 , виданого 21 грудня 2004 року ОСОБА_4 на підставі рішення Лаврівської сільської ради 10 сесії 4 скликання від 29 грудня 2003 року (а.с. 10, 20), що і слугувало однією з підстав для задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.

Поряд з цим, як встановлено судом апеляційної інстанції, у відповідності до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі № 2-а-58/11/0203 за позовом ОСОБА_2 до Лаврівської сільської ради Вінницької області, ОСОБА_4 , за участі третьої особи Управління держкомзему у Вінницькому районі про визнання незаконним та скасування рішень, з урахуванням ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 серпня 2019 року, що набрали законної сили, зазначені державні акти визнано нечинними, як і визнано незаконними та скасовано рішення органу місцевого самоврядування на підставі яких ці акти були видані.

Вказані обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, за відсутності підтвердження належності на праві власності спірних земельних ділянок спадкодавцеві ОСОБА_4 , на час розгляду справи не існувало підстав для задоволення позовних вимог її доньки, спадкоємиці ОСОБА_1 в частині визнання права власності за останньою на частки цих земельних ділянок.

Неповне з`ясування обставин даної справи судом першої інстанції призвело до порушення майнових прав особи, що не брала участі у справі ОСОБА_2 , яка претендує на частину у спірних земельних ділянках, а тому зазначені вище обставини є підставою для задоволення її апеляційної скарги і у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України скасування судового рішення, зокрема, в оскаржуваній його частині, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника особи, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом від 08 вересня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за № 170 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка померла в с. Медвідка Вінницького району Вінницької області на 2/3 (дві третіх) частки земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0006, площею 0,2500 га та земельної ділянки за кадастровим номером :03:002:0008 площею 0,0611 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: Т.М. Шемета

М.М. Якименко