Номер провадження: 22-ц/813/7663/22
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомарецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченко Євгена Володимировича на рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 23 червня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний Банк «АКЦЕНТ-БАНК» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі: 29952 грн. 27 коп. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач 01.04.2016 року приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFC8 та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов кредитного договору. Позивачем належним чином було виконано умови кредитного договору, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, за ним утворилась заборгованість, яка станом на 18.08.2020 року, складає: 29952 гривень 27 копійок, яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати (а.с. 2-21).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 23 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 50-52).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченко Євген Володимирович звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення ухвалене із порушенням норм матеріального права, у зв`язку із чим підлягає скасуванню. Апелянт стверджує, що судом не взято до уваги, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг підтвердив своїм підписом факт ознайомлення з відповідними Умовами та Правилами, та відповідно зобов`язався в подальшому регулярно стежити за змінами до них викладеними на сайті Банку. На думку, апелянта, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладено в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, як то зазначені в даній постанові, однак судом не взято до уваги зазначену позицію (а.с. 54-61).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2022 року було відкрито апеляційне провадження та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.66-68).

Сторони своїм правом закріпленим статтею 360 ЦПК України не скористалися, відзив на адресу суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги , виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.04.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг та в результаті підписав заяву-анкету № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 7).

Згідно долученого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 30.06.2020 року розрахунок заборгованості становить 29952,27 грн, а саме: за тілом кредиту 18558,26 грн, за простроченим тілом кредиту 2441,38 грн, за процентами 8702,62 грн, за процентами на поточну заборгованість 1553,97 грн, за процентами на прострочену заборгованість 7148,66 грн, пеня 250,0 грн (а.с. 5-6).

Також позивачем було долучено витяг у Умов та Правил надання банківських послуг у Пат «Акцент-Банк» та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна».

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки (її номер, строк дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, зарахування на цю картку суми кредиту), зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача, виписки з особового рахунку позичальника та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем у розмірі, заявленому позивачем, до позовної заяви не надано. Крім того, не надано підтвердження погодження між сторонами істотних умов кредитування, зокрема, нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами у сумі, вказаній до стягнення у позовній заяві.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 634 ЦК України встановлює, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З долученої позивачем по справі заяви-анкети вбачається, що ОСОБА_1 (відповідач по справі) 01.04.2016 року звернуся до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» з метою отримання банківських послуг. В зазначеній заяві-анкеті окрім анкетних даних про відповідача, містить також положення щодо погодження останнього з Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Апелянт, в свою чергу, зазначає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги вищенаведене, оскільки саме відмітка відповідача про погодження з Умовами та Правилами надавання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» свідчить про його ознайомлення з ними та зобов`язання в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Баку.

Разом з тим, оскільки вказана анкета-заява не містить детальних відомостей щодо Умов та Правил АТ «Акцент-Банк», не можливо стверджувати про ознайомлення та погодження клієнта з вказаними умовами та правилами, враховуючи при цьому сталу судову практику, котру слід враховувати під час розгляду даної категорії справи, а саме викладену в постанові ВС від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, згідно якої надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім. Крім того, надана позивачем роздруківка із сайту Банку належним доказом бути також не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) та відповідно не містить жодних відомостей щодо того, чи діяли надані позивачем Умови та Правила на момент підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання. Аналогічні висновки також наведені в постановах ВС від 21.10.2020 року по справі № 190/1419/19, від 02.12.2020 року по справі № 284/157/20,від 03.08.2022 року по справі № 156/268/21.

Так, враховуючи вищенаведене, відповідні доводи апелянта не знайшли свого підтвердження.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що окрім заяви-анкети про приєднання від 01.04.2016 року, позивачем (апелянтом по справі) не було надано жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження саме факту видачі/отримання банківської картки, встановлення кредитного ліміту та відповідно його розміру, оскільки представником АТ «Акцент-Банк» не було надано ні довідку про видачу банківської карти, ні довідку про встановлення кредитного ліміту в певному розмірі тощо. При цьому, слід враховувати, що наданий банком розрахунок заборгованості, в розумінні положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру (відповідна правова позиція міститься в постанові ВСУ від 17.12.2020 року по справі № 278/2177/15), тому відповідно доводи апелянта щодо наявності підстав для стягнення тіла кредиту не знайшли жодного підтвердження в матеріалах справи та не спростували правильні по суті висновки суду першої інстанції.

Стосовно посилань апелянта на долучену до матеріалів апеляційної скарги виписку по картковому рахунку, слід зазначити.

За положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Оскільки апелянтом було долучено до матеріалів справи банківську виписку по картці безпосередньо в суді апеляційної інстанції та відповідно не наведено поважних причин неможливості надання її в якості доказової бази в суді першої інстанції, враховуючи вищенаведені положення ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд не приймає до уваги долучені апелянтом докази.

Будь-яких інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом наведено не було.

Таким чином, враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апелянта не знайшли підтвердження та не спростували висновки суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення оскаржуваного рішення Суворовського районного суду м. Одеса без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Омельченко Євгена Володимировича відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 23 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький