ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/3073/19Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/863/22 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Шевчук Г.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря - Романська К.М.

та сторін позивачки ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кушнірчука В.М., відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/3073/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року, ухваленого суддею Ромазан Л.С., повний текст рішення суду складено 08 серпня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов обґрунтований тим, що позивачка проживає у АДРЕСА_1 . Власником житлового будинку за вказаною адресою був її покійний чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона прийняла спадщину, яка складається із майна, належного спадкодавцю, в тому числі і зазначеного житлового будинку. Правовстановлюючі документи на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , нею не виготовлені. Відповідач у справі ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є суміжним землекористувачем із присадибною земельною ділянкою, якою вона користується. Тривалий час відповідач чинить їй перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою, які полягають у наступному: дощові води із житлового будинку відповідача стікають на її присадибну земельну ділянку, внаслідок чого у будинку утворились тріщини, встановлена відповідачем огорожа на межі із її земельною ділянкою затіняє її земельну ділянку, у зв`язку із чим просить зобов`язати відповідача демонтувати її. Позов просить задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Кушнірчук В.М. просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року у справі № 606/3073/19 і ухвалити нове рішення в даній справі, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, задовольнити у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а також рішення у справі прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що під час проведення реконструкції житлового будинку відповідача та будівництві нежитлових будівель, останній допустив порушення державних будівельних норм, а саме не дотримався норм санітарних та протипожежних розривів до житлового будинку, господарської будівлі позивача, та суміжної межі земельних ділянок позивача та відповідача, що створює підвищену небезпеку для життя та здоров`я позивача та створює перешкоди в користуванні її земельною ділянкою. Це підтверджується Висновком експерта № 146/21-22 від 17 листопада 2021 року за результатами проведеної комплексної будівельно-технічної експертизи.

Вказує, що відповідно до листа Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області № 22/61 від 25 січня 2017 року та Акту обстеження № 39 депутата Микулинецької селищної ради, Позивач, встановивши твердопаливний котел, облаштував трубу димоходу із порушенням державних будівельних норм - недостатньої висоти, що спричиняє задимлення домогосподарства Позивача, утруднює дихання та шкодить її здоров`ю.

Зазначає, що відповідно до Акту обстеження земельної ділянки від 18 травня 2018 року, проведеного комісією Микулинецької селищної ради, встановлено, що позивач облаштував водовідведення дощової води із свого житлового будинку та господарської будівлі в бік земельної ділянки позивача так, що під час дощових опадів водостічна труба не пропускає весь обсяг води, та дощова вода відводиться на її земельну ділянку. Що також створює перешкоди позивачці у користуванні своєю земельною ділянкою.

Вказує, що відповідно до Висновку експерта № 146/21-22 від 17 листопада 2021 року, огорожа, влаштована відповідачем, створює затінення на частині земельної ділянки позивача і не забезпечує провітрювання суміжних територій. Господарська будівля відповідача створює затінення частини земельної ділянки позивача. Такий висновок, зроблений експертом, повністю доводить твердження позивача про затінення її земельної ділянки та відсутність провітрювання внаслідок неправомірних дій відповідача, які також створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кушнірчук В.М. апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Судом встановлено, що сторони є суміжними землекористувачами.

Власником житлового будинку по АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 (чоловік позивача), що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 20 листопада 2000 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті позивач прийняла спадщину, до складу якої входить і житловий будинок АДРЕСА_1 . Позивач зареєстрована та проживає в даному будинку. Земельна ділянка знаходиться в користуванні.

Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 30 листопада 2001 року, реєстраційним посвідченням Теребовлянського БТІ від 11 грудня 2001 року.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 219671 від 24 грудня 2007 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт.Микулинці Теребовлянського району Тернопільської області.

17 листопада 2021 року експертом Тернопільського відділення Київського НДІСЕ складено висновок за результатами проведеної комплексної будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 606/3079/19.

Відповідно до вказаного висновку нежитлова господарська будівля (КН) збудована ОСОБА_2 з порушенням будівельних норм, з господарської будівлі влаштований організований водовідвід з даху з допомогою ринви та водостічних труб на бетонну відмостку біля будівлі. Вода з даху господарської будівлі через ринву та водостічні труби попадає у бетонний лоток, утворений відмосткою та фундаментом огорожі і відводиться в сторону. На земельну ділянку ОСОБА_1 дощові води з даху не зливаються. Влаштована глуха огорожа із азбестоцементних плоских листів (шиферу) по металевому каркасу на бетонній підмурівці між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 висотою від 1.83 м до 1.91 м над поверхнею землі відповідає вимогам ДБН Б.2.2-5:2011 та ДСТУ-Н В.2.6-188:2013 по допустимій висоті огорожі над землею (не більше 2 м). Огорожа, влаштована ОСОБА_2 , глуха та створює затінення на частині земельної ділянки ОСОБА_1 і не забезпечує провітрювання суміжних територій. Висота господарської будівлі від землі до карнизу знаходиться в межах 3.86-4.96 м. Господарська будівля створює затінення частини земельної ділянки ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела обставин вчинення відповідачем їй перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушення її права відповідачем.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому шкоди.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та елементом благоустрою.Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Згідно з пунктами 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у сфері благоустрою населених пунктів громадяни зобов`язані утримувати в належному стані об?єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об?єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.

Відповідно до статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з підпунктами г) та е) частини першої статті 91 ЗК Українивласники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК УКраїни).

Згідно з частиною другою, пунктом б) частини третьої статті 152 ЗК Україн ивласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивач посилалась на те, що перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою їй чиняться внаслідок будівництва відповідачем ОСОБА_2 житлового будинку із надбудовою із порушенням будівельних норм внаслідок чого дощові води із житлового будинку відповідача стікають на її присадибну земельну ділянку, внаслідок чого у будинку утворились тріщини, та призводить до затоплення її присадибної земельної ділянки, та встановлення огорожі із шиферу на межі земельних ділянок сторін, призводить до затінення частини її присадибної земельної ділянки чим порушуються її права.

Відповідно до абзацу другого пункту 3.19* ДБН 360-92** поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови залежно від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій.

Крім того, згідно з будівельними нормами СН 441-72* «Вказівки з проектування огорожі майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд», які були чинними на час встановлення спірної огорожі, висота огорожі має бути не більше 2,0 м.

Суд першої інстанції встановив, що садиби сторін є суміжними, відповідач встановив огорожу на території своєї земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою позивачки.

Відповідно до пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій`дозволено проєктувати огородження як окремих ділянок, так і всієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Суд зазначає, що присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати (пункт 6.1.34 ДБН України Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»). Висоту огорожі необхідно встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» та правилами благоустрою населеного пункту.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення Київського НДІСЕ за результатами проведеної комплексної будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 606/3079/19 від 17 листопада 2021 року влаштована глуха огорожа із азбестоцементних плоских листів (шиферу) по металевому каркасу на бетонній підмурівці між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 висотою від 1.83 м до 1.91 м над поверхнею землі відповідає вимогам ДБН Б.2.2-5:2011 та ДСТУ-Н В.2.6-188:2013 по допустимій висоті огорожі над землею (не більше 2 м).

Таким чином при влаштуванні огорожі відповідачем не порушено норм ДБН.

Відмовляючи в позові ,суд пешої інстанції з посиланням на статтю 81 ЦПК України вірно зазначив, що позивач не надала доказів того, що огорожа з огляду на її висоту, створює позивачу перешкоди у користуванні її земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги, що факт затінення земельної ділянки встановлений висновком експертизи, свідчить про перешкоди в користуванні земельною ділянкою колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивач ні в позовній заяві, ні в суді першої та апеляційної інстанції не зазначила в чому полягають перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка відповідно до рішення виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 14 жовтня 1970 року № 19 надана ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 (в даний час АДРЕСА_4 загальною площею 700 кв.м для будівництва житлового будинку та не представила доказів які свідчать про перешкоди в користуванні земельною ділянкою .

Крім того відповідно до інформації Теребовлянського БТІ від 2 жовтня 2009 року № 155 у будинковолодінні по АДРЕСА_4 самовільно збудовані гараж, мезонін, підвал, добудова, переобладнано кухню на жилу кімнату, збільшено житлову площу на 39 кв.м.

Відповідно до висновку експерта Тернопільського відділення Київського НДІС від 17 листопада 2021 року зазначено, що огорожа створює затінення тільки на частині земельної ділянки.

Будучи допитаним у суді першої інстанції експерт ОСОБА_4 підтримав складений ним висновок, вказавши, що затінення частини земельної ділянки ОСОБА_1 відбувається через господарську будівлю та огорожу частково, коли відбувається рух сонця, з півдня затінення є більшим. На земельну ділянку ОСОБА_1 дощові води з даху господарської будівлі ОСОБА_2 не зливаються.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач встановивши твердопаливний котел, облаштував трубу димоходу із порушенням державних будівельних норм - недостатньої висоти, що спричиняє задимлення домогосподарства позивача, утруднює дихання та шкодить її здоров`ю колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дані вимоги позивач не зазначала в позовній заяві та як вірно зазначив суд першої інстанції неправильність встановлення ОСОБА_2 твердопаливного котла, були предметом розгляду інших цивільних справ № 606/1552/19, №606/847/17 та не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги, що житловий будинок відповідача побудований з порушеннями та створює їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою колегія суддів не приймає до уваги як необґрунтовані.

Так судом першої інстанції встановлено ,що рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 30 травня 2006 року № 47 ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію і надбудову мансардного поверху житлового будинку в АДРЕСА_4 .

07 травня 2021 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта (реконструкція житлового будинку та господарської будівлі по АДРЕСА_2 ), будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Цією декларацією встановлено, що на об`єкті виконано всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт з дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил.

Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14 травня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_4 , підставою для державної реєстрації стала декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії на номер ТП27, видана Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області.

Суд першої інстанції вирішуючи спір вірно не взяв до уваги висновки комісії із числа спеціалістів Микулинецької селищної ради, викладені в акті від 18 травня 2018 року про потрапляння дощових вод із будівель ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 (т.1, а.с.6), інформацію Управління ДАБК у Тернопільській області від 29 вересня 2017 року № 40-1019-1.20/2263-17 про проведення реконструкції господарської будівлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 , з порушенням будівельних норм (т.1 а.с.26), оскільки порушення, які викладені у вказаних документах, на час розгляду справи повністю усунуті, вони спростовані іншими доказами у справі, які за часом складені пізніше і які вказують на відсутність таких порушень.

Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що вони були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, яким суд дав належну та правову оцінку, підставно відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, поклавши їх на сторони в межах сум ними понесених.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах сум, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

Головуюча : Шевчук Г. М.

Судді: Гірський Б. О.

Хома М. В.