ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4086/22 Справа № 199/1044/20 Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус ДМНО Лавріщев Олег Миколайович про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус ДМНО Лавріщев Олег Миколайович про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилася спадщина. Вона, як спадкоємиця, звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини і дізналася, що ОСОБА_5 05 вересня 2019 року склав новий заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що йому на день смерті буде належати на що він буде мати право, заповів ОСОБА_3 , а у випадку, якщо вона не прийме спадщину або відмовиться від її прийняття чи буде усунена від права на спадкування або помре до відкриття спадщини, заповів все своє майно сину ОСОБА_4 .. Оскільки на час складання заповіту ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, так як хворів, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, чим скористалася відповідачка по справі ОСОБА_3 , позивачка вважає заповіт недійсним.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 05 вересня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лавріщевим О.А..

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з їх недоведеності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок судової психіатричної експертизи від 03 червня 2021 року не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування. Апелянт вказує покази свідків містять суттєві протиріччя та відомості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

05 вересня 2019 року ОСОБА_5 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Лавріщевим О.А. та зареєстрований в реєстрі за №400, яким заповів ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Згідно ст. 1253 ЦК на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках.

Відповідно до роз`яснень наданих у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Згідно з висновком судової психіатричної експертизи №7 від 03 червня 2021року на час складання заповіту 05 вересня 2019 року визначити психіатричний стан ОСОБА_5 не є можливим, у зв`язку із відсутністю інформації про психічний стан останнього.

Водночас, у судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_6 суду показала, що ОСОБА_5 вів нормальний спосіб життя, на обліку у психіатра не перебував.

Свідок ОСОБА_7 показав, що ОСОБА_5 був у нормальному стані. Жили вони з позивачем дружньо.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що знав ОСОБА_5 з 2000 року, останні два роки до смерті його стан здоров`я погіршився, але на свій вік він вів активний спосіб життя.

ОСОБА_9 показала, що бачила ОСОБА_5 десь за місяць до смерті, вів хворів, проте вів нормальний спосіб життя.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду показали, що були свідками при підписанні ОСОБА_5 оспорюваного заповіту. Нотаріус все розяснив ОСОБА_5 , останній був в нормальному стані, розумів все, що відбувається.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним, так як позивачкою не доведено, що заповідач в момент підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі.

Доводи апелянта в скарзі про те, що висновок судової психіатричної експертизи від 03 червня 2021 року не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування, а покази свідків містять суттєві протиріччя та відомості, - колегія суддів вважає безпідставними, так як вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

При цьому, позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не доведено наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, що в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заповідач в момент підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі.

Навпаки, особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про його вільне волевиявлення.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1261,20 грн., так як останній було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко