справа № 755/102/22
головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
провадження № 22-ц/824/7833/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми авансу, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року цивільну справу № 755/102/22 передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області для подальшого розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, суд першої інстанції не правильно застосував норми матеріального права та не врахував, що предметом спору є об`єкт спірних правовідносин щодо яких виник спір між сторонами, певна матеріально-правова вимога щодо якої позивач просить ухвалити рішення. У даному випадку предметом спору є визначена позивачем вимога про стягнення авансового платежу за попереднім договором у зв`язку з тим, що у встановлений попереднім договором строк основний договір не був укладений. Висновки суду першої інстанції про те, що цей спір виник з приводу нерухомого майна і підлягає розгляду за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна є безпідставним.

Відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, де проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми авансу.

Звертаючись до суду, позивач зазначила адресу відповідача: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Дніпровського району міста Києва.

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивачем долучено у якості доказів попередній договір та/або договір авансу від 09 вересня 2021 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (далі по тексту попередній договір).

Відповідно до умов попереднього договору сторони домовилися про передачу прав власності на земельні ділянки загальною площею 6,5 га (кадастрові номери додаються та є невід`ємною частиною цього договору), які іменуються надалі «нерухомість» шляхом оформлення даного договору.

Відповідно до додатку №1 до попереднього договору наведений перелік кадастрових номерів земельних ділянок.

Як встановлено судом першої інстанції на підставі відомостей Публічної кадастрової карти України, які є у відкритому доступі, вищевказані земельні ділянки розташовані на території Києво-Святошинського району Київської області.

Дніпровський районний суд міста Києва, як суд першої інстанції, встановивши, що заявлено позовні вимоги про повернення суми авансу у зв`язку із невиконанням попереднього договору, предметом якого є передача права власності на нерухоме майно, а саме: земельні ділянки, що розташовані на території Києво-Святошинського району Київської області, передав цивільну справу за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області для подальшого розгляду.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021року у справі № 911/2390/18 зазначено: за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Пунктом 7.22 вказаної постанови зазначено, що аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, та і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язанні із нерухомим майном.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються»

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа: «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року - без змін.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська