Справа № 541/2527/22
Провадження № 4-с/541/5/2022
У Х В А Л А

28 жовтня 2022 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Ситник О.В., за участі секретаря Непокупної Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката Батієнка Ярослава Івановича подану в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, боржник: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , орган дії якого оскаржуються: Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми),-

ВСТАНОВИВ:

12.10.2022 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла вказана скарга адвоката Батієнка Ярослава Івановича подана в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.

Заявник просить визнати бездіяльність Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 неправомірною; зобов`язати начальника Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Карпенка Романа Васильовича, або іншу посадову особу цього відділу, вжити заходів щодо поновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом скасування арешту його майна, накладеного відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Миргородського міського управління юстиції від 11.03.2004 року.

Мотивуючи скаргу тим, що відповідно до довідки за підписом начальника Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Карпенка Р.В. від 30.08.2022 року № 28092 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено наявність архівного запису про арешт всього майна, належного заявнику ОСОБА_1 на підставі постанови Миргородської виконавчої служби б/н від 11.03.2004.

У зв`язку із тим, що запис про арешт здійснено Першою Миргородською державною нотаріальною конторою, а надані в довідці відомості є малоінформативними для з`ясування підстав накладення арешту на майно, ОСОБА_1 звернуся до Полтавського обласного державного нотаріального архіву, де 05.10.2022 йому була надана копія постанови державного виконавця ВДВС Миргородського міського управління юстиції Степанько Р.О., з якої вбачається, що вказаний арешт накладено при примусовому виконанні виконавчого листа № А6-53 виданого 19.11.1996 Миргородським районним судом про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини. Із ОСОБА_1 у вказаний період стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день виконавче провадження із стягнення аліментів за вказаним виконавчим документом закрите у зв`язку із досягненням дитиною повноліття, яке настало ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заборгованості зі сплати аліментів перед ОСОБА_2 заявник не має, однак жодного документу, який би підтверджував факт завершення виконавчого провадження не отримував. Факт відсутності на виконанні у відділі виконавчих документів щодо стягнення аліментів та досягнення дитиною, на утримання якої ці аліменти стягувались дає підстави вважати, що згадане виконавче провадження дійсно закрите.

У зв`язку із викладеним, 06.10.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з проханням вирішити питання про зняття арешту із його майна та вилучення відповідного запису із державних реєстрів. Однак, на вказану заяву було отримано відмову у вигляді листа від 06.10.2022 за № 33539. У даному листі йдеться, що станом на 05.10.2022 року в архіві відділу відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 з посиланням на те, що відповідно до розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки. Скасування арешту майна ОСОБА_1 , який накладений постановою державного виконавця від 11.03.2004 року неможливий у зв`язку із відсутністю на примусовому виконанні у відділі виконавчих проваджень.

Заявник з посиланням на ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження (далі - Закон № 606-ХІV) та п. 16 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 стверджує, що вказаним нормативним документом врегульовано питання зняття арешту з майна у завершеному виконавчому провадженні, в тому числі у виконавчому провадженні, матеріали якого знищені.

Заявник зазначає, що ВДВС Миргородського міського управління юстиції, який у подальшому перейменовано в Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження, які полягають у обов`язку державного виконавця зняти арешт із майна боржника при закінченні виконавчого провадження, а також вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими врегульовано зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадження після його завершення та знищення.

Заявник вважає, що єдиним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 після отримання відмови у зняття арешту з майна, є звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України.

27.10.2022 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшов відзив Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) на скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до вказаного відзиву Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі Відділ) посилається на необґрунтованість доводів скаргита заперечує проти даної скарги з наступних обґрунтувань.

Згідно перегляду даних Автоматизованої системи виконавчих провадження не виявлено виконавчого провадження, в межах якого винесено постанову АА №875728 від 11.03.2004 року, про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 . Крім того, станом на 27.10.2022 року в архіві відділу відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених- наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством.

Посилання заявника на те, що у разі знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходи щодо його відновлення, не заслуговують на увагу з огляду на те, що знищені виконавчі провадження підлягають відновленню тільки у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду.

Виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа № АЕ-53 від 19.11.1996 виданого Миргородським районним судом було знищене у зв`язку з закінченням строків його зберігання, що підтверджується актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 25.02.2013, а тому відсутні підстави для його відновлення.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець вживає передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень в межах відкритого виконавчого провадження. Станом на 27.10.2022 року у Миргородському відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відсутні відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням, відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно, отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 27. ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором проводиться державна реєстрація обтяжень на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Зважаючи на вище викладене та у зв`язку з відсутністю на примусовому виконанні у Миргородському відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , у відділу відсутні повноваження для винесення постанови про зняття арешту з майна заявника та для вчинення відповідних реєстраційних дій.

На підставі вищевикладеного Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) просить в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовити в повному обсязі.

У судове засідання не з`явилися адвокат Батієнко Я. І яким в інтересах ОСОБА_1 подана дана скарга , ОСОБА_4 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої підтримав заяву на бездіяльність державного виконавця та прохав її задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в заяві.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, повідомлені належним чином. Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у відзиві на скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця просили судове засідання провести без участі представника відділу.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, враховуючи що учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги (а. с. 14, 15), прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності учасників судового процесу які не з`явились до суду.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна за змістом норма містилась в статті 60 Закону № 606-XIV.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Суд зазначає , що враховуючи, що Миргородський відділ державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відмовив заявнику ОСОБА_1 у знятті арешту з майна 06.10.2022, а до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області він звернувся 12.10.2022 року, то десятиденний строк на подання скарги передбачений ч. 1 ст. 449 ЦПК України не пропущений.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази надані учасниками судового процесу та наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миргородського міського управління юстиції Степанько Р. О. б/н від 11.03.2004 при примусовому виконанні виконавчого листа № АЕ-53, виданого 19.11.1996 року Миргородським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини з метою збереження майна боржника накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження (а. с. 8).

Заявник ОСОБА_1 стверджує, що у вказаний період з нього дійсно стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На сьогоднішній день виконавче провадження із стягнення аліментів за вказаним виконавчим документом закрите у зв`язку із досягненням дитиною повноліття, яке настало ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заборгованості зі сплати аліментів перед ОСОБА_2 заявник не має, однак жодного документу, який би підтверджував факт завершення виконавчого провадження не отримував. Факт відсутності на виконанні у відділі виконавчих документів щодо стягнення аліментів та досягнення дитиною, на утримання якої ці аліменти стягувались дає підстави вважати, що згадане виконавче провадження дійсно закрите.

Відповідно до довідки Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 30.08.2022 року № 28092 станом на 30.08.2022 виконавчих документів про стягнення боргів з ОСОБА_1 на виконанні у Миргородському ВДВС не має. Разом з тим, відповідно до вказаної довідки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено наявність архівного запису про арешт всього майна, належного заявнику ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1710194, зареєстроване 24.02.2005 09:23:46 реєстратором: Перша Миргородська державна нотаріальна контора на підставі постанови Миргородської виконавчої служби № б/н від 11.03.2004 (а. с. 7).

06.10.2022 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) з проханням вирішити питання про зняття арешту із його майна та вилучення відповідного запису із державних реєстрів.

На вказану заяву було отримано відмову у вигляді листа від 06.10.2022 за № 33539. У даному листі йдеться, що згідно перегляду даних АСВП виконавчого провадження, в межах якого винесено постанову АЕ № 875728 від 11.03.2004 року, про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 не виявлено, станом на 05.10.2022 року в архіві відділу відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . Також, зазначено, що відповідно до розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. У зв`язку з відсутністю на примусовому виконанні у відділі виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 у відділу відсутні повноваження для вчинення реєстраційних дій щодо зняття арешту з майна.

Матеріали виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини на підставі виконавчого листа № АЕ-53 від 19.11.1996 року виданого Миргородським районним судомбуло знищено, що підтверджується копією акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 25.02.2013 (а. с. 18-19).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

Враховуючи викладене, суд вважає, що сторонами суду не надано доказів наявності підстав, які б встановлювали прямий обов`язок державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі, що розглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадженні, в межах якого винесено постанову АА №875728 від 11.03.2004 року, про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 06.10.2022 року про зняття арешту у зв`язку з закриттям виконавчого провадження у зв`язку із досягненням дитиною повноліття та відсутністю заборгованості перед стягувачем державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 50 Закону України «Про виконавче провадження» не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна адвокат Батієнко Я.І. який діє в інтересах ОСОБА_1 вказав, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 закрите у зв`язку із досягненням дитиною повноліття та відсутністю заборгованості перед стягувачем ОСОБА_2 .

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні, в межах якого винесено постанову АА №875728 від 11.03.2004 року, про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна.

При цьому суд зазначає, що наявність протягом тривалого часу (понад 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що незняття державною виконавчою службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника є свідченням бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому є підстави для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 259, 263-264, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу подану адвокатом Батієнком Ярославом Івановичем в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця- задовольнити.

Визнати бездіяльність Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арешту з майна ОСОБА_1 неправомірною.

Зобов`язати начальника Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Карпенка Романа Васильовича, або іншу посадову особу цього відділу, вжити заходів щодо поновлення порушених прав ОСОБА_1 шляхом скасування арешту всього майна, належного заявнику ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 1710194, зареєстрованого 24.02.2005 09:23:46 реєстратором: Перша Миргородська державна нотаріальна контора на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миргородського міського управління юстиції Степанько Р. О. б/н від 11.03.2004 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: О. В. Ситник