ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6008/22
провадження № 2/753/5029/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Проценко Я.Б.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , підтримував шлюбні відносини з ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач), в яких народилася дитина ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 ). Під час цих стосунків ОСОБА_2 було зареєстровано в квартиру позивача, в якій також зареєстрований і ОСОБА_3 . Позивач в позовній заяві посилається також на те, що в січні 2021 року у зв`язку з розбіжностями інтересів, різними поглядами на життя шлюбні відносини з відповідачем припинились. 01.01.2021 року ОСОБА_2 разом з сином забрала всі речі, виїхала з квартири та фактично не проживаює, будучи зареєстрованою. Отже, сторони спільного господарства не ведуть, відповідач участі в утриманні житла не приймає та ним не користується, комунальних послуг не сплачує, не отримує медичну допомогу за місцем реєстрації. На думку позивача, реєстрація відповідача в квартирі порушує його права, так як він не може в повній мірі розпоряджатися належним йому майном за своїм розсудом.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 29.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач в судовому засіданні повідомив суд, що відповідач не проживає з 1 січня 2021 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Саме з цього моменту ОСОБА_2 забрала всі свої речі та дитину з його квартири і пішла, більше не повертаючись. З відповідачем в зареєстрованому шлюбі позивач не перебував. Також, позивач повідомив суд про те, що відповідач зверталась до поліції, щоб забрати речі, які бажає, після чого він їй запропонував прийти до квартири та забрати їх, але ОСОБА_2 так і не прийшла, речі не забирала. Деякі дитячі речі залишились в квартирі, свої речі відповідач повністю забрала, ще до січня 2021. Позивач стверджує, що він відповідача з квартири не виганяв, вона пішла самостійно, при чому на Новий рік, залишивши його з дитиною. Рішенням Служби у справах дітей та сім`ї місце проживання дитини визначено з матір`ю.

Відповідач у судовому засідання підтвердила факт її перебування у відносинах з позивачем без реєстрації шлюбу, народження спільної дитини. Також розповіла, що дійсно добровільно переїхала з квартири за адресою АДРЕСА_1 , заливши в ній диван та телевізор, придбані за власні кошти та які після того як переїхала до іншого житла просила повернути позивача, інші речі самостійно перенесла до квартири, яку орендувала в сусідньому будинку в кінці грудня 2020 року. Відповідач зазначила, що хотіла прийти до квартири та забрати речі дитини, але позивач відмовив, тому відповідач викликала поліцію. В своїх поясненнях ОСОБА_2 зазначала, що вселятися в квартиру не планує, але враховуючи ситуацію в країні та воєнні дії, буде діяти залежно від обставин. Також ОСОБА_2 зазначала, що їй необхідно мати зареєстроване місце проживання в квартирі за адресою АДРЕСА_1 задля отримання картки киянина та пільг, які виникають при її наявності.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що власником квартири за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с.15-17/.

У квартирі за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні /а.с.18/.

Відповідно до Акту від 12.12.2021 Голови правління ОСББ «Урлівська-23-Б» Шматини Р.П., довідки від 15.12.20221 Голови правління ОСББ «Урлівська-23-Б» Шматини Р.П., Акту про встановлення фактичного місця проживання Голови правління ОСББ «Урлівська-23-Б» Шматини Р.П. від 25.02.2022 та довідки Голови правління ОСББ «Урлівська-23-Б» Шматини Р.П. від 25.02.22, ОСОБА_2 не проживає за адресою АДРЕСА_1 /а.с.20-23/.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, наданого відповідачем, заборгованість станом на 09.08.2022 відсутня /а.с.44/.

Заява до ГУ НП у м. Києві Прохоренко І.В. підтверджує, що відповідач дійсно зверталась до поліції з підстав перешкод користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

З листа ГУ НП у м. Києві судом встановлено, що слідчим слідчого відділу Дарницького управління поліції не встановлено даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення /а.с.46-47/.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом..

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Судом встановлено, що відповідач добровільно, із власної ініціативі фактично припинила проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , вказаним майном не цікавиться, комунальні платежі не сплачує, догляд та обслуговування нерохомоого майна не здійснює. Фактично, як повідомила сама відповідач, зареєстроване місце проживання у м. Київ їй необхідне виключно для отримання пільг, які воно надає, надалі проживати у вказаній квартирі вона наміру не має. Попри те, маючи зареєстроване місце проживання у квартирі позивача, відповідач порушує його права та законні інтереси, як власника, на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Звернення ОСОБА_2 до ГУ НП у м. Києві із заявою про те, що вона має перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджують те, що відповідач дійсно має такі перешкоди, оскільки даний факт не встановлено працівниками поліції. Окрім того, ОСОБА_2 особисто повідомила суд про те, що вона з власної ініціативи орендувала іншу квартиру, самостійно зібрала особисті речі та добровільно залишила квартиру позивача. До того, суду зі слів відповідача відомо, що наміру проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 вона не має.

Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися його власністю, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 необхідно визнати такою, що втратив право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати стягнути з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 21.10.2022.