головуючий у суді І інстанції Матійчук Г.О.
провадження № 22-ц/824/7366/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 вересня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Національного банку України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання добросовісним набувачем, -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, у якому просив суд визнати його (позивача) добросовісним набувачем вантажного автомобіля марки «MAN» 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Позов мотивовано тим, що на підставі укладеного 16 червня 2018 року у Територіальному сервісному центрі № 7141 РСЦ МВС України в Черкаській області договору купівлі-продажу транспортного засобу, позивач придбав у ОСОБА_2 транспортний засіб марки «MAN» 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час правочину автомобіль обтяжений не був.

У квітні 2021 року позивачу стало відомо про обтяження його майна, зареєстрованого 14 червня 2019 року реєстратором ДП «Національні інформаційні системи» філії міста Києва та Київської області за зверненням Національного банку України.

Зазначене обтяження порушує його права, як власника транспортного засобу.

Як власник, позивач звернувся до Національного банку України з пропозицією зняття обтяження з його автомобіля, однак відповіді по суті не отримав.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_1 добросовісним набувачем вантажного автомобіля марки «MAN» 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 908 грн судового збору.

Рішення мотивоване тим, що обтяження спірного автомобіля діяло з 04 листопада 2008 року по 04 листопада 2013 року та з 04 листопада 2013 року по 30 травня 2018 року на підставі заяв заставодержателя - АКБ «Східно-Європейський банк».

Право вимоги за договором застави вказаного автомобіля 19 грудня 2013 року перейшло до Національного банку України (новий кредитор/заставодержатель).

Після закінчення строку дії обтяження (30 травня 2018 року) новий кредитор - Національний банк України, не подав заяву про реєстрацію обтяження спірного автомобіля.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки дія обтяження спірного автомобіля скінчилась 30 травня 2018 року та не була поновлена у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, позивач правомірно зареєстрував майно на своє ім`я. Позивач не зобов`язаний володіти такою інформацією, як наявність обтяження майна.

Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей , причепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, перед відчуженням автомобіля (або іншого транспортного засобу), останній проходить перевірку органами МВС, після проведення якої новому власнику видається свідоцтво про реєстрацію.

Отже, якщо майно не обтяжене, воно є вільним, а тому може бути відчужене.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Національний банк України подав апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції помилково ототожнено укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу № 3886 від 24 лютого 2018 року з реєстрацією обтяженого спірного транспортного засобу у Територіальному сервісному центрі як підставою для набуття права власності позивачем та про визнання його добросовісним набувачем за наявного та діючого обтяження АКБ «СЕБ» № 8148936 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з 04 листопада 2013 року до 30 травня 2018 року.

Реєстрація спірного транспортного засобу у Територіальному сервісному центрі № 7141 РСЦ МВС України в Черкаській області, у розумінні частини 1 статті 202 ЦК України, не є підставою та дією, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, на відміну від укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу № 3886.

Територіальний сервісний центр № 7141 РСЦ МВС України в Черкаській області проводить лише державну реєстрацію (перереєстрацію) та зняття з обліку транспортних засобів і дана процедура не є підставою для набуття права власності, на відміну від укладення договору купівлі - продажу.

Договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу укладений 24 лютого 2018 року.

Саме на час укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу від 24 лютого 2018 року № 3886 діяло обтяження АКБ «СЕБ» № 8148936 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з 04 листопада 2013 року до 30 травня 2018 року.

Реєстрація обтяженого спірного транспортного засобу позивачем у Територіальному сервісному центрі №7141 РСЦ МВС України в Черкаській області відбулася вже пізніше, а саме: 16 червня 2018 року, після закінчення строку дії обтяження АКБ «СЕБ».

Судом першої інстанції не правильно застосовано норми статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Судом першої інстанції не застосовано норми матеріального та спеціального закону, а саме: статті 27 Закону України «Про заставу».

Оскільки законодавець пов`язує наявність запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна саме на момент відчуження майна, а не на момент реєстрації права власності на нього, твердження та висновок суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні про те, що позивач став власником спірного майна на підставі правочину, у момент коли обтяження на це майно припинило свою дію є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи.

Від представника позивача - адвоката Головкова Є.І. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила суд залишити апеляційну скаргу Національного банку України без задоволення, а рішення суду першої залишити без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що дію обтяження було зареєстровано не до 30 травня 2018 року, а лише до 04 листопада 2013 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Існування обтяження рухомого майна зі строком дії з 2013 по 2018 рік спростовується реєстрацією права власності на спірний транспортний засіб на ОСОБА_2 08 липня 2017 року у ТСЦ 7342.

У разі продовження строку дії обтяження до 30 травня 2018 року, його мало бути продовжено одразу після 30 травня 2018 року, а не через рік після його завершення.

На момент придбання позивачем та ОСОБА_2 спірного транспортного засобу будь-які обтяження відносно нього не існували та такий був придбаний позивачем правомірно.

Позиція представника відповідача щодо нібито виникнення у нього права власності на спірний транспортний засіб з моменту укладання договору купівлі-продажу 24 лютого 2018 року не відповідає положенням чинного законодавства України та практиці Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 683/2694/16-ц.

ОСОБА_3 у силу викладених у позові обставин є добросовісним набувачем (потерпілою особою), оскільки, витративши належні йому грошові кошти та розраховуючи на легальність придбання транспортного засоби через державні органи (територіальний сервісний центр МВС), він у результаті отримав безпідставні претензії НБУ, яке вчасно не вчинивши всі належні до вчинення дії щодо продовження дії обтяження, на теперішній час намагається перекласти відповідальність за таку бездіяльність виключно на позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Відповідно до п.4 стаття 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 16 червня 2018 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «MAN» 19.414 (сідловий тягач), 2000 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 12).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 13 квітня 2021 року № 71956783 відносно автомобіля марки «MAN» (сідловий тягач), (шасі) № НОМЕР_2 , зареєстроване обтяження 14 червня 2019 року, документ підстава: договір застави рухомого майна, серія та номер: 5585, виданий 03 листопада 2008 року, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. (а.с. 14-15).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 16 ЦК України не передбачений такий спосіб захисту порушеного права як визнання особи добросовісним набувачем.

Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Таким чином, не може бути задоволена вимога про визнання добросовісним набувачем, оскільки за своєю суттю взагалі не може бути позовною вимогою, а є лише складовою, що підлягає встановленню, при обґрунтуванні іншої позовної вимоги.

Оскільки провадження у справі порушене за позовом ОСОБА_1 , то правові підстави для задоволення вимог про визнання добросовісним набувачем з огляду на викладені вимоги закону у суду першої інстанції були відсутні.

Аналогічного висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/15989/15-ц (провадження № 61-13510св18) постанова від 19 вересня 2018 року.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на викладене, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року про задоволення позову не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Відповідно до п. 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційну скаргу Національного банку України необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , то сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 362 грн підлягає до стягнення з позивача на його користь.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2022 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи», про визнання добросовісним набувачем, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного банку України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Інформація про стягувача: Національний банк України, місцезнаходження: 01601 місто Київ, вулиця Інститутська, будинок 9.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 31 жовтня 2022 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська