Номер провадження 2/495/594/2022
09 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,
за участі секретаря судових засідань Саханова О.А.,
за участі прокурора Колесніченко І.В., представника ПП «ПХМ ПОКРОВ» - Садовського В.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру Одеській області, департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору - ПП «ПХМ ПОКРОВ» про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки, -
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
31 жовтня 2018 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою в інтересах Кароліно-Бугазької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру Одеської області, Департаменту державної архітпектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора, знесення самочинного будівництва магазину з кімнатами відпочинку та звільнення земельної ділянки.
Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить суд:
-визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича від 08.11.2017 індексний номер 38004826, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме на будівлю магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-зобов`язати ОСОБА_1 знести будівлю магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну діянку, що знаходиться під будівлею магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою виявлено схему пов`язану із незаконним виведенням земель комунальної власності територіальної громади Затоківської селищної ради на користь приватних осіб.
Згідно даних Інформаційної довідки підставою виникнення права власності є технічний паспорт, виданий ТОВ «Південьжитлобуд», довідка Затоківської селищної ради від 12.01.2016 № 189/01-24, акт готовності об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області 12.05.2010 за № 356.
Разом з тим, на думку Позивача спірне рішення державного реєстратора прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку із чим є незаконним та підлягає скасуванню, а вчинений запис про реєстрацію права власності за № 23244370 у Державному реєстрі прав підлягає скасуванню.
Позивач звертає увагу суду, що з даних інформаційної довідки вбачається, що у якості документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта державним реєстратором при реєстрації права власності вказано акт готовності об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області 12.05.2010 за № 356.
При цьому, з листа Департаменту ДАБІ в Одеській області від 02.07.2018 за № 1015/05/1-6224, наданого адвокату Акрабову О.М., вбачається, що у 2010 році Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області будь-яких документів на введення до експлуатації об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в не видавалось.
Окрім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек вбачається, що відомості щодо реєстрації права власності або права користування земельною ділянкою за ОСОБА_1 відсутні.
На підставі викладеного просить задовольнити вказаний позов.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 03.03.2021 року прийнято до провадження судді Боярського О.О. вказану справу та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 06 червня 2022 року відмовлено у задоволені клопотання представника ПП «ПХМ ПОКРОВ» Немченко О.М. про залучення третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги до участі у справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру Одеській області, департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 01 серпня 2022 року закрито підготовче провадження по справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру Одеській області, департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору - ПП «ПХМ ПОКРОВ», про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області прокурор Колесниченко І., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Гафійчук С. С., відзив або заперечення на позов прокурора до суду не надали та в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду відповідач та його представник були належним чином повідомлені, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями та розписками про повідомлення про час та місце судового засідання.
Відповідач надав суду письмову заяву про перенесення судового засідання у зв`язку із хворобою.
Суд критично ставиться до прохання відповідача ОСОБА_1 перенести судове засідання у зв`язку із наступним.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані:
1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;
2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Позовна заява у дійсній справі була подана 31 жовтня 2018 року.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 листопада 2018 року було відкрито загальне позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду.
На момент розгляду дійсної справи по суті минуло більше чотирьох років з моменту подання позову.
Суд при визначенні дат та часу проведення судових засідань погоджував їх проведення з усіма учасниками справи виходячи з необхідності надання сторонам достатнього часу для надання доказів, відзивів, відповідей на відзив, клопотань та заяв.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").
Враховуючи необхідність дотримання процесуальних строків розгляду визначеної категорії справ, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.
Інших клопотань від відповідача ОСОБА_1 не надійшло.
Відповідач державний реєстратор КП «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І. О. відзив або заперечення на позов прокурора до суду не надавав та в судове засідання не з`явився. Про час та місце судового розгляду відповідач був належним чином повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними поштовими повідомленнями. Причини неявки відповідача суду не відомі.
Представник третьої особи ПП «ПХМ «Покров» адвокат Садовський В. Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у письмовому вигляді промові до судових дебатів (заключне слово).
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Частиною 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки (п.п.1-2 ч.3 ст.223 ЦПК України).
Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідних учасників процесу на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
Згідно даних Інформаційної довідки підставою виникнення права власності є технічний паспорт, виданий ТОВ «Південьжитлобуд», довідка Затоківської селищної ради від 12.01.2016 № 189/01-24, акт готовності об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області 12.05.2010 за № 356.
З даних інформаційної довідки вбачається, що у якості документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта державним реєстратором при реєстрації права власності вказано акт готовності об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області 12.05.2010 за № 356.
При цьому, з листа Департаменту ДАБІ в Одеській області від 02.07.2018 за № 1015/05/1-6224, наданого адвокату Акрабову О.М., вбачається, що у 2010 році Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області будь-яких документів на введення до експлуатації об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в не видавалось.
Окрім того, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек вбачається, що відомості щодо реєстрації права власності або права користування земельною ділянкою за ОСОБА_1 відсутні.
Так позивач, як на підставу задоволення позовних вимог посилається на порушення відповідачами вимог законодавства України, що регулюють відносини в сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що призвело до протиправного набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно.
Суд погоджується із твердженнями позивача виходячи із наступного.
Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові
права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (іх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію вустаповлеиому законодавством порядку.
Відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі Закон № 1952-IV) державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015.
Так, п. 40 вищевказаного Поряду передбачено, що державна реєстрація рав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Пунктом 41 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на
новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
документ, що відповідно до внмог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченоrо будівництвом об`єкта (крім випадків державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р.); технічний паспорт на об`єкт нерухомоrо майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки); письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності); договір про спільну діяльність або договір простоrо товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Згідно пункту 6 Порядку, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
Таким чином, пунктом 41 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що в якості документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом спірного об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором при реєстрації права власності вказано акт готовності об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області від 12.05.2010 за № 356. Копія вказаного акту від 12.05.2010 за № 356 наявна в матеріалах справи.
В матеріалах справи наявна копія листа Департаменту ДАБІ в Одеській області від 02.07.2018 за № 1015/05/1-6224, про те, що у 2010 році Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області будь-яких документів на введення до експлуатації об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не видавалось.
Під час розгляду справи, позивач та суд неодноразово запитували у відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Гафійчука С. С. надати суду для огляду оригінал акту від 12.05.2010 за № 356. Натомість з різних причин оригінал вказаного акту суду надано не було. Так само суду не було надано доказів (інформації), які б підтверджували наявність існування та (або) видачі компетентними органами акту Інспекцією ДАБК в Одеській області від 12.05.2010 за № 356.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на вищевказане суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем ОСОБА_1 обставин належного введення в експлуатацію спірного нерухомого майна та відповідності, справжності документів на таке введення вимогам чинного законодавства.
Щодо посилань Позивача на протиправність рішення державного реєстратора, щодо державної реєстрації речових прав на спірне нерухоме майно, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 376 ЦК України визначає житловий будинок, будівлю, споруду, інше нерухоме майно самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці,що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.
Матеріалами справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що підставою виникнення права власності на спірний об`єкт нерухомого майна слугували технічний паспорт, виданий ТОВ «Південьжитлобуд», довідка Затоківської селищної ради від 12.01.2016 № 189/01-24, акт готовності об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією ДАБК в Одеській області 12.05.2010 за № 356.
Вказаний перелік документів не містить посилань на документи, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташоване спірне нерухоме майно.
Отже державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, а саме документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта.
Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Таким чином, ураховуючи, що державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності за громадянином ОСОБА_1 прийнято на підставі, у тому числі, акту готовності об`єкта до експлуатації, який Інспекцією ДАБК в Одеській області, який не видавався та без наявності відповідних документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою на якій розміщено нерухоме майно, то рішення про реєстрацію права власності та запис про реєстрацію права власності мають бути скасовані.
Щодо посилань Позивача на необхідність звільнення самовільно захопленої земельної ділянки та приведення її у стан, що передував порушенню, суд дійшов наступних висновків.
Матеріалами справи встановлено, що спірне будівництво розпочато відповідачем на земельній ділянці, що не була відведена відповідачу. Відповідач ОСОБА_1 не надав суду документів (доказів), які б підтверджували обставини того, що у нього у власності (користуванні) перебувала земельна ділянка, або була надана для будівництва спірного нерухомого майна.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Таким чином, згідно визначеного чинним законодавством порядку одержання у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, особа звертається з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Частиною 2ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Такий захист здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також відшкодування заподіяних збитків.
У частині другій статті 212 ЗК України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19) зазначено, що «у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
З огляду на викладене та те, що відповідач ОСОБА_1 здійснив будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, за відсутності дозвільних документів на здійснення будівельних робіт суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог в частині знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки.
Висновки за результатами розгляду справи.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість позовних вимог першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, у зв`язку з чим позов першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Ариванюк В . в інтересах Кароліно-Бугазької сільської ради, Головного управління Держгеокадастру Одеської області, Департаменту державної архітпектурно-будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора, знесення самочинного будівництва магазину з кімнатами відпочинку та звільнення земельної ділянки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ПП «ПХМ «Покров», слід задовольнити в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 90, 125, 152, 212 Земельного кодексу України, ст. 376 ЦК України, ст. ст. 19,24,25 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 12, 13, 76-77, 81, 158, 247, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов першого заступника керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Кароліно-Бугазької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру Одеській області, департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції в Одеській області до ОСОБА_1 , державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, щодо предмету спору - ПП «ПХМ ПОКРОВ» про визнання незаконним та скасування рішення реєстратора про реєстрацію права власності, скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, знесення самочинного будівництва та звільнення земельної ділянки задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича від 08.11.2017 індексний номер 38004826, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості, а саме на будівлю магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 знести будівлю магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, що знаходиться під будівлею магазину з кімнатами відпочинку загальною площею 133,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 в. стягнути з відповідачів на користь прокуратури
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Боярський