Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/838/22

номер провадження 2/695/754/22

25 жовтня 2022 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-СташинськоїА.В.,

за участі секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ «Центр надання адміністративних послуг у м. Золотоноша» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ «Центр надання адміністративних послуг у м. Золотоноша» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку (гуртожитку) від 27 лютого 2016 року він є власниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які вже понад 6 (шість) років там не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не приймають та взагалі ним не цікавляться, та ні на що не претендують. Даний факт створює позивачу незручності та заважає повноцінно користуватися вказаним житлом та порушує його право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, тому позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

До початку розгляду справи від ОСОБА_1 надійшли заяви про уточнення позовних вимог, в яких він просив виключити із списку осіб, що втратили право користуватися житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Ухвалою суду від 18 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, надіславши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в судове засідання не прибули, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи. Судові повістки були надіслані рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу їх місця реєстрації, зазначену у наданих на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України повідомленнях за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області, повернулись з відміткою «Укрпошти» про неможливість вручення адресатам «адресат за вказаною адресою не проживає».

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про розгляд справи. Проте, відзиву на позовну заяву, будь-яких клопотань чи заперечень вони до суду не надали.

Представник третьої особи - відділ «Центр надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» також в судове засідання не прибув, хоча про розгляд даної справи третя особа була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Згідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про розгляд справи, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши і оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вважає що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 29 розділу першого та главою 32 розділу другого книги третьої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу жилого будинку (гуртожитку), посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А. від 01 лютого 2016 року та зареєстрованого в реєстрі за № 25.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 листопада 2021 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить жилий будинок (гуртожиток), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області від 26 липня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 27 квітня 2021 року та 07 квітня 2022 року громадяни: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_22 у будинку АДРЕСА_1 фактично не проживають.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.Надаючи правову оцінку спірним правовідносин, суд зазначає про таке.

Статтею 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас, згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ втручання держави у право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Із системного аналізу наведених норм вбачається, що виселення особи з житла без надання іншого жилого приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ст. 155 ЖК УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Судом становлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не є членами родини ОСОБА_1 , за вказаною адресою не проживають, що знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, та підтверджено наявними доказами, актами про не проживання їх за спірною адресою.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , як власник житлового будинку має право вимагати визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , такими, що втратили право користування спірним будинком.

Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 втратили право власності, а тому і користування спірним житловим будинком, а своєю реєстрацією у будинку, який належить позивачу останні обмежують його право власності.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року по справі №212/6724/17 (пр. №61-40291св18).

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.

Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

В заявах про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_26 таким, що втратив, право користування житловим будинком (гуртожитком), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак в первісній позовній заяві від 19 квітня 2022 року, з якою він звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, вимоги до ОСОБА_26 не заявлялись, клопотання про залучення його в якості співвідповідача від ОСОБА_1 до суду не надходило.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, вимоги національного законодавства, дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_26 необхідно відмовити, за таких обставин підстави для задоволення похідних вимог щодо зняття з реєстрації місця проживання у відповідному органі реєстрації також відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_26 необхідно відмовити в повному обсязі.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір у сумі 992 грн 40 коп, однак оскільки прохальна частина позовної заяви не містить клопотання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд приходить до висновку залишити за позивачем витрати зі сплати судового збору за звернення до суду з даним позовом.

Керуючись ст. ст. 4, 512, 13,76- 84, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_24 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: відділ «Центр надання адміністративних послуг у м. Золотоноша» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_21 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням (гуртожитком) за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська