ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4608/22 Справа № 203/664/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду області в складі:

головуючого Лаченкової О.В.

суддів Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Гаржі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2021 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненим.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на час відкриття спадщини позивач постійно проживав разом з ОСОБА_2 та вважається таким, що прийняв спадщину. При цьому 27.05.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», далі АТ «Укрсоцбанк») був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8, відповідно до якого АТ «Укрсоцбанк» надав ОСОБА_2 грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит), визначених кредитним договором; максимальний ліміт заборгованості становив 55000,00 доларів США, кінцевий термін повернення 26.05.2018 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27.05.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №401 про передачу в іпотеку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 (2/3) і ОСОБА_1 (1/3) на праві власності. Іпотекодержатель АТ «Альфа-Банк», який є правонаступником АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Так, 31.01.2019 року державний реєстратор зареєстрував право власності на предмет іпотеки за відповідачем АТ «Альфа-Банк». Таким чином, його(позивача) зобов`язання за кредитним договором припинилися 31.01.2019 року. Також відповідач станом на день звернення позивача до суду з позовом не пред`явив йому вимоги щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, тому позбавляється такого права, а зобов`язання позивача за кредитним договором є припиненими. Крім того, у своїх письмових поясненнях від 27.04.2021 року представник позивача зазначив, що заява-претензія, яка міститься в спадковій справі, стосується заборгованості ОСОБА_2 за договором №0118/00000627 від 27.05.2008 року про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки. При цьому у вказаній заяві-претензії банк не пред`являє вимог щодо заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року. Таким чином, як зазначив представник позивача, кредитор АТ «Укрсоцбанк» з 24.07.2018 року знав про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , проте станом на день пред`явлення позову у справі №203/664/21 ані АТ «Укрсоцбанк», ані його правонаступник АТ «Альфа-Банк» не пред`явили жодних вимог до спадкоємців ОСОБА_2 за договором №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року та пропустили строк, встановлений ст. 1281 Цивільного кодексу України. Тому позивач звернувся до суду та просив визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» за договором відновлювальної кредитної лінії від 27.05.2008 року №31.2-13/19-8 між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року від учасників справи до апеляційного суду не надходили.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладений договір відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8, за умовами якого банк надав позичальнику кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання (кредит), визначених кредитним договором в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 55000,00 доларів США з графіком зниження максимального ліміту заборгованості, кінцевий термін повернення 26.05.2018 року включно (а.с.6-9).

27.05.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №401, за умовами якого іпотекодавці передають в іпотеку в якості забезпечення зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії №31.2-13/19-8, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (основне зобов`язання), нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки), яка належить ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на праві власності (а.с.12-13).

За умовами іпотечного договору, у разі неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п.4.1), а у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 27.04.2013 року серії НОМЕР_1 (а.с.14, 41).

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 03.12.2019 року правонаступником Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»), , є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», (а.с.15, 26).

Як вбачається з Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.02.2021 року, 24.07.2018 року приватним нотаріусом Павленко І.В. заведено спадкову справу №62750957 у спадковому реєстрі та за №221/2018 у нотаріуса, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.17, 42, 43).

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.03.2008 року та 04.04.2008 року державним реєстратором були внесені записи про реєстрацію права приватної власності на квартиру (об`єкт житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/3 частки власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у розмірі 2/3 частки власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас 31.01.2019 року державним реєстратором було зареєстроване приватне право власності на квартиру (об`єкт житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1 ) за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на підставі іпотечного договору №401, договору про надання відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки №5687/18 від 24.10.2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк», передавального акту б/н, виданого 11.10.2019 року, видавник Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

При цьому 25.11.2020 року державним реєстратором був внесений запис про припинення права власності за Акціонерним товариством «Альфа-Банк», , та державну реєстрацію приватного права власності на вказаний вище об`єкт нерухомості за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1077 від 25.11.2020 року (а.с.18-21).

З-поміж іншого, за відомостями зі спадкової справи №221/2018, 24.07.2018 року до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») з заявою-претензією №591 з вимогами до спадкоємців боржника ОСОБА_2 на суму заборгованості 20747,16 грн. При цьому за змістом заяви заявник повідомив, що Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор, банк), і фізична особа ОСОБА_2 (позичальник) 27.05.2008 року уклали договір №0118/00000627 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику картку строком на 24 місяці, відкрив картковий рахунок № НОМЕР_2 зі встановленням кредитної лінії на суму 10000,00 грн, в межах якої здійснюється кредитування рахунку протягом строку дії картки для задоволення поточних потреб позичальника.

Також за інформацією з заяви-претензії лише 20.08.2018 року до банку надійшла інформація (відомості з протоколу судового засідання Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.06.2018 року), про те, що громадянка ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть. З-поміж іншого, банк повідомив, що у разі невиконання зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором, ПАТ «Укрсоцбанк» буде змушений звернути стягнення у судовому порядку на майно, що належало спадкодавцю та прийняте спадкоємцями у спадщину, витрати, пов`язані з примусовою реалізацією майна утримуються із грошових коштів, виручених від реалізації вказаного майна (а.с.39-40).

Водночас у відповідь на заяву ПАТ «Укрсоцбанк» листом від 01.08.2018 року №1619/02-14 завідувач П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори повідомила кредитора про те, що 24.07.2018 року нею була проведена перевірка інформації про наявність або відсутність посвідченого заповіту і спадкового договору, а також щодо заведення спадкової справи, та 24.07.2018 року заведено спадкову справу №221/2018 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з`ясовано, що з заявою про прийняття або про відмову від спадщини до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , станом на 01.08.2018 року ніхто не звертався (а.с.44).

На підтвердження факту прощення боргу ОСОБА_2 представник відповідача надала суду копію довідки про отриманий дохід у вигляді прощеного боргу від 20.08.2019 року за вих. №88, за якою ОСОБА_2 повідомлено про те, що АТ «Укрсобанк» відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», 31.01.2019 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2 ), який знаходився в іпотеці банку, відповідно до умов іпотечного договору №401 від 27.05.2008 року та кредитного договору №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року. Також кредитор зазначив, що згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності, ринкова вартість предмета іпотеки визначена на рівні 537000,00 грн. Таким чином, після здобуття банком права власності на предмет іпотеки залишок заборгованості за кредитним договором №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року за офіційним курсом НБУ станом на 31.01.2019 року склав: 8922205, 32 грн. Тому банк, у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателя в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», на дату державної реєстрації банком права власності на нерухомість, простив (анулював) ОСОБА_2 залишок заборгованості за кредитним договором №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року. При цьому банк зазначив, що основна сума прощеного (анульованого) боргу у розмірі 1449732,13 грн включається до складу річного доходу ОСОБА_2 за 2019 рік (а.с.73).

На підтвердження факту відсутності заборгованості у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за договором від 27.05.2008 року №31.2-13/19-8 відповідач надав витяг з сайту банку станом на 18.08.2021 року (а.с.75). Суд враховує в частині повідомлених обставин щодо особи-боржника та спірного кредитного договору станом на 18.08.2021 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «Альфа-Банк» за договором відновлювальної кредитної лінії від 27.05.2008 року №31.2-13/19-8 між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк».

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до положень ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонам.

Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Главою 50 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статей 599-609 ЦК України підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Згідно зі ст.600 ЦК України зобов`язання може бути припинене, зокрема, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку про те, що законом визначені три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудових (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Своєю чергою, позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Обрання певного способу правового захисту, в тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. При цьому звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб, передбачений статтею 37 Закону «Про іпотеку», позбавляє кредитора у подальшому пред`являти вимоги щодо виконання основного зобов`язання, яке було забезпечено іпотекою, оскільки такі вимоги у силу положення статті 36 Закону «Про іпотеку» є недійсними. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

При цьому статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки.

Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави припинення іпотеки, серед яких, зокрема, зазначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору та визнання договору іпотеки недійсним.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз зазначених вище норм дає суду підстави зробити висновок, що під припиненням зобов`язання розуміють припинення правового зв`язку між його сторонами, звільнення їх від прав та обов`язків, що становлять зміст зобов`язання, та після сплати спадкоємцями боргу спадкодавця перед банком в межах успадкованого ними майна, кредитний договір припиняється, у зв`язку з виконанням спадкоємцями зобов`язання спадкодавця, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Відповідні правові висновки визначені Великою Палатою Верховного Суду, що викладені у постанові від 27 березня 2019 року, справа № 520/17304/15-ц, а також у постановах Верховного Суду, зокрема, від 16 жовтня 2019 року у справі № 337/7391/13-ц, від 20 листопада 2020 року у справі № 295/795/19, від 27 травня 2020 року у справі № 710/343/17, провадження № 61-42159св18, які враховуються судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1, ч.6, ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість у ході судового розгляду справи судом було встановлено, що 31.01.2019 року банк в позасудовому порядку реалізував предмет іпотеки, а залишок заборгованості ОСОБА_2 анулював шляхом прощення боргу, про що повідомив ОСОБА_2 листом від 20.08.2019 року. Тобто станом на 20.08.2019 року банком велось листування щодо кредитної заборгованості з вже померлою ОСОБА_2 як позичальником та боржником за спірним договором про надання відновлювальної кредитної лінії.

Водночас позивач був іпотекодавцем-2 за іпотечним договором від 27.05.2008 року, укладеним з банком для забезпечення виконання договору про надання відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року, та власником 1/3 частки предмета іпотеки (квартири). Проте він не надав суду доказів того, що на виконання вимог ч.1 ст.1281 ЦК України він повідомив банк про факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та факт того, що він є її спадкоємцем. Також позивач не надав суду свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 та наявність такого не була встановлена судом в ході судового розгляду справи. Також позивач не надав суду доказів того, що йому як спадкоємцю було вручено чи направлено на його адресу вимогу банку про сплату кредитної заборгованості ОСОБА_2 як спадкодавця-боржника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року.

Крім того, суд враховує те, що згідно з заявою-претензією лише 20.08.2018 року до АТ «Укрсоцбанк» надійшла інформація про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а за відомостями зі спадкової справи №221/2018 станом на 01.08.2018 року до П`ятої державної нотаріальної контори ніхто не звертався з заявою про прийняття або про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_2 . При цьому відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості щодо державної реєстрації права приватної власності на предмет іпотеки у розмірі однієї цілої частки за позивачем як спадкоємцем за законом на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Тобто виникнення будь-яких спірних правовідносин між позивачем як спадкоємцем-боржником та відповідачем як кредитором за спірним договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року судом не було встановлено, як і не було встановлено виникнення будь-яких зобов`язань позивача перед банком щодо сплати кредитної заборгованості за спірним кредитним договором.

З огляду на викладене, під час розгляду справи судом не було встановлено жодної з правових підстав, визначених ст.ст.599-609 ЦК України для визнання припиненими зобов`язань позивача перед банком за кредитним договором, а позивачем не було доведено суду виникнення таких зобов`язань позивача перед банком. Тим більше, позивач не заперечує того факту, що йому як спадкоємцю ОСОБА_2 банк не пред`являє вимоги щодо погашення заборгованості за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року, що відображено його представником у письмових поясненнях від 27.04.2021 року (а.с.52). Також суд враховує і те, що у 2019 році банк реалізував предмет іпотеки в позасудовому порядку, про що було відомо і позивачу, а це позбавляє кредитора у подальшому пред`являти вимоги щодо виконання основного зобов`язання, яке було забезпечено іпотекою, оскільки такі вимоги у силу положення статті 36 Закону «Про іпотеку» є недійсними, чого не заперечували і сторони.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не встановлено факт припинення зобов`язання позивача перед відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відсутні правові підстави, визначені ст.ст.599-609 ЦК України, для визнання припиненими зобов`язань позивача перед банком за спірним договором про надання відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року.

Окрім того, позивач не надав суду доказів того, що йому як спадкоємцю було вручено чи направлено на його адресу вимогу банку про сплату кредитної заборгованості ОСОБА_2 як спадкодавця-боржника за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №31.2-13/19-8 від 27.05.2008 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова