Справа № 188/1027/22
Провадження № 2/188/487/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ніколаєвої І.К.,

з участю секретаря судового засідання Фесик Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Петропавлівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою № 565 від 13.09.2022, виданою позивачу виконкомом Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:

чоловік ОСОБА_3 , 1965 року народження;

син ОСОБА_2 , 1993 року народження;

син ОСОБА_4 , 2000 року народження.

З 2017 року відповідач виїхав до невідомого місця проживання, не проживає в цьому житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в житловому будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ніхто відповідачу не чинив. Протягом останнього року його місце перебування взагалі невідоме.

Реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача здійснює позивач та не може повноцінно скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг та отримання вугілля.

Посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 71,72 Житлового кодексу Української PCP та керуючись ст. ст. 4, 5, 175, 176, 177 ЦПК України, позивачка просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням.

Позивачка в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала, обґрунтувала причину звернення до суду та прохає позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його місце перебування на даний час невідоме.

Суд, вислухавши позивачку дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач на праві приватної власності з 12.08.2008 року володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , що підтверджується завіреною копією витягу № 19880692 від 13.08.2008 про реєстрацію права власності на нерухоме майно .

Згідно з довідкою № 783 від 26.09.2022, виданою виконкомом Брагинівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області відповідач зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 .

З 2017 року відповідач за місцем реєстрації не проживає, не з`являється, не веде спільного господарства та не несе жодних витрат, пов`язаних з утриманням зазначеного житла, що підтверджується актом обстеження житлово - побутових умов від 08 вересня 2022 року , складеним депутатом Брагинівської сільської ради Зубенко Оленою Юріївною за участю свідків (сусідів) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач в житловому приміщенні за вказаною адресою не проживає більше п`яти років, в добровільному порядку з реєстрації не знявся, зв`язок з ним відсутній, сторони не спілкуються. Бездіяльність відповідача суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю.

За нормою ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

У статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 41 Конституції України, статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Разом з тим, відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено, що позивач є власником житла, а відповідач не є колишнім або теперішнім власником житла за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач відсутній без поважних причин понад один рік, тому є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що позов задоволено повністю, судові витрати позивача по сплаті судового збору, що документально підтверджені платіжним дорученням, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного, статті 1 Першого Протоколу, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК УРСР та керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 13, 76-82, 141, 176, 263-265, 273, 280-289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,

РНОКПП НОМЕР_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , 1993 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві ) грн. 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя І. К. Ніколаєва