ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 746/114/21

Головуючий у першій інстанції Ходіч В. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/169/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Ходіч В.М. від 01 вересня 2021 року, місце ухвалення рішення смт.Срібне, у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова про стягнення орендної плати,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до СТОВ Дружба-Нова про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка загальною площею 2,87 га із кадастровим номером :02:001:0142, яка розташована на території Васьковецької сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧН №161138 від 05.06.2003 року. Згідно укладеної 26.09.2018 року між позивачем та СТОВ Дружба-Нова додаткової угоди, зареєстрованої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2019 року за №30262292, до договору оренди землі б/н від 23.12.2004 року, зареєстрованого 11.03.2005 року за №36, вказана земельна ділянка була передана позивачем в оренду відповідачу. Відповідно до пункту 4.1. додаткової угоди, орендна плата за користування земельною ділянкою встановлена за погодженням сторін у розмірі 8 285 грн. 44 коп. за один повний рік користування земельною ділянкою. Пунктом 4.4. додаткової угоди визначено, що орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк до 30 грудня поточного року користування. Відповідно до пункту 4.2. додаткової угоди, орендна плата за користування об`єктом оренди сплачується орендарем на користь орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу орендаря або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця, зазначений в даній додатковій угоді або поштовим переказом. Позивач вказувала, що орендна плата сплачувалась поштовим переказом, і за 2020 рік орендна плата відповідачем позивачу не виплачена. На письмову вимогу позивача щодо сплати орендної плати за 2020 рік, як зазначала позивач, відповідач відповіді не надав. За розрахунком позивача, орендна плата, з відрахуванням податків та зборів, становить 6 669 грн. 70 коп. За даних обставин, позивач у вимогах заявленого позову просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті орендної плати за 2020 рік у розмірі 6 669 грн. 70 коп., а також пеню за весь період прострочення виплати орендної плати, відповідно до пункту 4.6. додаткової угоди. Позивач також ставила питання про стягнення на її користь з відповідача понесених судових витрат у розмірі 984 грн., які складаються із судового збору в сумі 908 грн., банківської комісії за сплату судового збору в розмірі 32 грн., та оплати поштового відправлення в сумі 44 грн.

Рішенням Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01.09.2021 року позов ОСОБА_1 до СТОВ Дружба-Нова про стягнення орендної плати, задоволено частково. Судом стягнуто зі СТОВ Дружба-Нова на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 669 грн. 70 коп. - заборгованість по виплаті орендної плати за 2020 рік; 171 грн. 22 коп. - пеня за прострочення виплати орендної плати. Стягнуто зі СТОВ Дружба-Нова на користь ОСОБА_1 судові витрати на загальну суму 952 грн. (908 грн. - судовий збір, 44 грн. - оплата поштового відправлення). У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , судом відмовлено.

В апеляційній скарзі СТОВ Дружба-Нова просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог заявленого позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, має місце порушення порядку дослідження доказів, а також суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги СТОВ Дружба-Нова зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази надлишкової помилкової виплати орендної плати у 2018-2019 роках. Апелянт стверджує, що позивачу була виплачена орендна плата у 2018 і 2019 роках, оскільки 04.04.2018 року відповідач помилково перерахував позивачу орендну плату в розмірі 8 332 грн. 25 коп., що підтверджується: копією реєстру згрупованих поштових переказів із копією фіскального чеку від 04.04.2018 року, копією ф.22 стосовно виплати поштового переказу на суму 8 332 грн. 25 коп., листом АТ Укрпошта. Апелянт вказує, що 27.03.2019 року відповідач помилково перерахував позивачу кошти у розмірі 7 336 грн. 75 коп., що також документально підтверджується. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті необґрунтовано не прийняв до уваги вказаних обставин. Апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції відносно того, що позивач звернулась до суду 17.03.2021 року, а зарахування зустрічних однорідних вимог здійснено 02.04.2021 року. Апелянт стверджує, що після виявлення вищевказаних виплат було повідомлено позивача, та запропоновано повернути всю суму переплати або здійснити зарахування даної суми в рахунок орендної плати. Апелянт вказує, що позивач не повернула кошти, у зв`язку з чим відповідачем було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, про що було повідомлено позивача. Апелянт зазначає, що взаємозалік було проведено 31.12.2020 року, про що було повідомлено позивача у повторному повідомленні від 02.04.2021 року. Апелянт, із посиланням на статті: 601, 602 ЦК України, стверджує, що проведення взаємозаліку 02.04.2021 року не суперечить вимогам чинного законодавства. Апелянт вказує, що, як зазначено у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 910/17770/17, від 18.06.2019 року у справі №914/8912/16, не оскаржена та не визнана недійсною заява про зарахування зустрічних вимог породжує правові наслідки. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог, як одностороннього правочину. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2021 року у справі №910/11116/19, апелянт стверджує, що наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення. Апелянт вказує, що зава про зарахування є одностороннім правочином, при цьому, вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі, і встановити, чи існувала заборгованість взагалі у вказаному стороною розмірі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування однорідних вимог. При цьому, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою СТОВ Дружба-Нова на рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01.09.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ Дружба-Нова про стягнення орендної плати, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що що позивачу належить земельна ділянка площею 2,87 га, кадастровий номер :02:001:0142, надана для ведення особистого селянського господарства, розташована на території с.Васьківці, Васьковецької сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 05.06.2003 року (а.с.10).

26.09.2018 року між ОСОБА_1 та СTOB Дружба-Нова було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 23.12.2004 року, зареєстрованого 11.03.2005 року за №36, за яким ОСОБА_1 передала СTOB Дружба-Нова у строкове платне користування зазначену земельну ділянку, строком до 30.12.2030 року (а.с.6-9). Пунктом 4.1. даної додаткової угоди визначено, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 8 285 грн. 44 коп. за один повний рік користування земельною ділянкою; орендна плата за користування земельною ділянкою має сплачуватись орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк до 30 грудня поточного року користування, згідно п.4.4. вказаної додаткової угоди. Із орендної плати проводиться вирахування суми податку з доходів фізичних осіб та інших податків, обчислених (нарахованих та утриманих), згідно з вимогами чинного податкового законодавства (п.4.3. даної додаткової угоди). Як визначено п.4.1. додаткової угоди, обчислення розміру орендної плати за кожний наступний рік оренди, здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування в залежності від того, яка із подій сталась раніше). Умови договору про розмір, форми та терміни сплати орендної плати можуть переглядатися лише за взаємною згодою сторін, не частіше ніж один раз на рік, у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п.4.5. додаткової угоди). У разі несвоєчасної сплати орендної плати у термін, що передбачений цим договором, орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожний день прострочення платежу (п.4.6. додаткової угоди).

Сплата відповідачем орендної плати позивачу у 2018 та 2019 роках підтверджується копіями відомостей та бланків переказів (а.с.41-54, 99-101, 104-108, 117-119).

03.04.2021 року відповідач направив ОСОБА_1 заяву про припинення зобов`язання шляхом взаємозаліку від 02.04.2021 року (а.с.55), за змістом якої у 2018 та 2019 роках відповідач помилково перерахував позивачу орендну плату в більшому розмірі, у зв`язку з чим 31.12.2020 року відповідачем було прийнято рішення про взаємозалік зустрічних однорідних вимог. СТОВ Дружба-Нова заявило про припинення свого зобов`язання зі сплати частини орендної плати за 2020 рік за договором оренди землі б/н від 23.12.2004 року у розмірі 6 002,8 грн., шляхом взаємозаліку частини зобов`язання позивача з повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 6002,8 грн. У даній заяві про припинення зобов`язання шляхом взаємозаліку відповідач вказує, що станом на день написання цієї заяви заборгованість СТОВ Дружба-Нова перед ОСОБА_1 становить 666,97 коп., які були перераховані поштовим переказом 03.12. 2020 року, але повернулись.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції, з врахуванням приписів статей: 526, 610, 629, 792 ЦК України, статей: 13, 21, 24 Закону України Про оренду землі, а також виходячи із умов укладеної між сторонами додаткової угоди від 26.09.2018 року до договору оренди землі №б/н від 23.12.2004 року, дійшов висновку, що оскільки відповідач, у порушення умов укладеного між сторонами даного спору договору, не виплатив ОСОБА_1 орендну плату за 2020 рік у строки, визначені укладеним між сторонами договором, то вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про стягнення з відповідача орендної плати за користування земельною ділянкою за 2020 рік у розмірі 6 669 грн. 70 коп., є обґрунтованими. Суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивач має право на стягнення на свою користь із відповідача пені за невнесення орендної плати у строки, визначені у договорі оренди землі. При цьому, суд першої інстанції вважав безпідставними посилання відповідача на відсутність заборгованості перед позивачем у зв`язку із помилковим перерахуванням ОСОБА_1 орендної плати в більшому розмірі у 2018 - 2019 роках та, про повідомлення позивача про взаємозарахування зустрічних однорідних вимог. При цьому, суд першої інстанції виходив із тих обставин, що відповідачем не доведено, що його обов`язки по сплаті орендної плати за договором із позивачем виконані в повному обсязі, та не доведено відсутності заборгованості по орендній платі за цим договором. Суд першої інстанції встановив, що позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача 17.03.2021 року, а зарахування зустрічних однорідних вимог здійснено 02.04.2021 року (а.с.55), тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось уже після звернення позивача до суду з даним позовом. Таким чином, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 01.09.2021 року, що відповідач, у порушення вказаних положень договору, не виплатив ОСОБА_1 орендну плату за 2020 рік за додатковою угодою від 26.09.2018 року до договору оренди землі від 23.12.2004 року, розмір якої, за вирахуванням сум податків та зборів, встановлених чинним законодавством, становить 6 669 грн. 70 коп.: (8 285, 44 грн. - 1 491,37 грн. - 124, 28 грн.). Виходячи із розміру невнесеної орендної плати за 2020 рік, а також враховуючи період прострочення, в межах заявлених позовних вимог, розраховуючи за формулою, згідно положень Податкового кодексу та Інструкції № 1350/18645, заборгованість за пенею за хронологічний період з 31.12.2020 року по 17.03.2021 року на суму 6 669,70 грн. за 77 днів прострочення, судом першої інстанції визначено суму пені, яка становить: 171 грн. 22 коп.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги СТОВ Дружба-Нова зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази надлишкової помилкової виплати орендної плати у 2018-2019 роках. Апелянт стверджує, що позивачу була виплачена орендна плата у 2018 і 2019 роках, оскільки 04.04.2018 року відповідач помилково перерахував позивачу орендну плату в розмірі 8 332 грн. 25 коп., що підтверджується: копією реєстру згрупованих поштових переказів із копією фіскального чеку від 04.04.2018 року, копією ф.22 стосовно виплати поштового переказу на суму 8 332 грн. 25 коп., листом АТ Укрпошта. Апелянт вказує, що 27.03.2019 року відповідач помилково перерахував позивачу кошти у розмірі 7 336 грн. 75 коп., що також документально підтверджується. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даної справи по суті необґрунтовано не прийняв до уваги вказаних обставин. Апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції відносно того, що позивач звернулась до суду 17.03.2021 року, а зарахування зустрічних однорідних вимог здійснено 02.04.2021 року. Апелянт стверджує, що після виявлення вищевказаних виплат було повідомлено позивача, та запропоновано повернути всю суму переплати або здійснити зарахування даної суми в рахунок орендної плати. Апелянт вказує, що позивач не повернула кошти, у зв`язку з чим відповідачем було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог, про що було повідомлено позивача. Апелянт зазначає, що взаємозалік було проведено 31.12.2020 року, про що було повідомлено позивача у повторному повідомленні від 02.04.2021 року. Апелянт, із посиланням на статті: 601, 602 ЦК України, стверджує, що проведення взаємозаліку 02.04.2021 року не суперечить вимогам чинного законодавства. Апелянт вказує, що, як зазначено у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 910/17770/17, від 18.06.2019 року у справі №914/8912/16, не оскаржена та не визнана недійсною заява про зарахування зустрічних вимог породжує правові наслідки. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог, як одностороннього правочину. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.01.2021 року у справі №910/11116/19, апелянт стверджує, що наявність заперечень однієї сторони щодо зарахування не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою іншої сторони, відмова цієї сторони від прийняття заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог і проведення такого зарахування не має юридичного значення. Апелянт вказує, що зава про зарахування є одностороннім правочином, при цьому, вирішуючи питання щодо безспірності заборгованості, суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі, і встановити, чи існувала заборгованість взагалі у вказаному стороною розмірі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час зарахування однорідних вимог. При цьому, сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, оскільки спірність заборгованості визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 статті 792 Цивільного кодексу України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Приписами ч.1,ч.2 статті 21 Закону України Про оренду землі встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до абз.5 ч.1 статті 24 Закону України Про оренду землі, орендодавець має право вимагати від орендаря, в тому числі, і своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2018 року між ОСОБА_1 та СTOB Дружба-Нова було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 23.12.2004 року, зареєстрованого 11.03.2005 року за №36, за яким ОСОБА_1 передала СTOB Дружба-Нова у строкове платне користування зазначену земельну ділянку, строком до 30.12.2030 року (а.с.6-9). Пунктом 4.1. даної додаткової угоди визначено, що орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін у розмірі 8 285 грн. 44 коп. за один повний рік користування земельною ділянкою; орендна плата за користування земельною ділянкою має сплачуватись орендарем на користь орендодавця щорічно, в строк до 30 грудня поточного року користування, згідно п.4.4. вказаної додаткової угоди.

При цьому, відповідач не заперечує тієї обставини, що СТОВ Дружба-Нова не виплатило ОСОБА_1 орендну плату за 2020 рік за додатковою угодою від 26.09.2018 року до договору оренди землі від 23.12.2004 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що посилання відповідача на відсутність заборгованості перед позивачем у зв`язку із помилковим перерахуванням ОСОБА_1 орендної плати у більшому розмірі у 2018 - 2019 роках, та на повідомлення позивача про взаємозарахування зустрічних однорідних вимог, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову. При цьому, судом першої інстанції в ході розгляду даної справи обґрунтовано встановлено, що відповідачем не доведено належними та достатніми, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, доказами, тих обставин, що обов`язки відповідача по сплаті орендної плати за укладеним договором із позивачем виконані в повному обсязі, а також не доведено обставин відсутності заборгованості по сплаті позивачу орендної плати за укладеним договором.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції звернуто увагу на ті обставини, що позивач звернулась до суду першої інстанції з даним позовом до відповідача 17.03.2021 року, а заява відповідача на адресу позивача про припинення зобов`язання шляхом взаємозаліку датована 02.04.2021 року (а.с.55), та, відповідно, направлена відповідачем на адресу позивача 03.04.2021 року (а.с.56,57), тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось у хронологічному порядку після звернення позивача до суду з даним позовом.

В ході розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено правові підстави для задоволення вимог заявленого позову, оскільки позивач, як орендодавець, надавши відповідачу у оренду належну їй на праві власності земельну ділянку, мала правомірні очікування на отримання орендної плати у строки, які визначені умовами укладеного між сторонами спору договору оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010, провадження №14-308цс18, вказала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, справа Суханов та Ільченко проти України (Заяви №68385/10 та 71378/10), Страсбург, 26.06.2014 року, Остаточне 26/09/2014, майно може являти собою існуюче майно або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання/правомірне очікування (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу №1, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року відносно того, що відповідач, у порушення умов укладеного із позивачем договору, не виплатив ОСОБА_1 у встановлені строки орендну плату за 2020 рік за додатковою угодою від 26.09.2018 року до договору оренди землі від 23.12.2004 року.

При цьому, судом першої інстанції, із наведенням у рішенні від 01.09.2021 року відповідних розрахунків за вказаний хронологічний період, обґрунтовано стягнуто зі СТОВ Дружба-Нова на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 669 грн. 70 коп. - заборгованість по виплаті орендної плати за 2020 рік; 171 грн. 22 коп. - пеню за прострочення виплати орендної плати.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 01.09.2021 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу СТОВ Дружба-Нова залишити без задоволення, а рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01.09.2021 року - залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Дружба-Нова - залишити без задоволення.

Рішення Срібнянського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 07.11.2022 року.

Головуючий: Судді: