Справа № 457/823/20
провадження №2/457/18/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого - судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравець А.О.,

представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Пилипів О.В., -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.Позов мотивований тим, що він являється співвласником квартирии АДРЕСА_1 (1/4 ідеальна частка). Іншими співвласниками є ОСОБА_2 , якій належить 2/4 ідеальної частки, та ОСОБА_3 , якому належить 1/ 4 ідеальна частка. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 перешкоджає йому користуватись квартирою та створює неможливі умови для проживання у ній, в той час коли це є його єдиним житлом. Так на даний час він змушений проживати у кухні, оскільки відповідачка закрила вхід до інших кімнат і всі намагання туди потрапити закінчувались зверненням до правоохоронних органів. Будучи інвалідом 1 групи він змушений користуватись загальним туалетом, так як відповідачка не допускає його до ванної кімнати. В кімнаті де він проживає відсутні водопостачання, газопостачання та теплопостачання. Зазначає, що без його відома було проведено реконструкцію квартири та виготовлений технічний паспорт. На неодноразові прохання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням щоразу отримував відмову відповідачки в агресивній формі і з метою врегулювання ситуації він звертався до Трускавецького ВП. Вважає, що відповідачка порушує його право користування житловим приміщенням. Тому просить усунути йому перешкоди у користуванні усіма приміщеннями квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити такі перешкоди.

Від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких. Так зазначає, що нею, її мамою ОСОБА_4 та позивачем були усні домовленості щодо порядку користування спірною квартирою, а тому проживання останнього в кухні є його добровільним вибором. ОСОБА_1 проживає з співмешканкою в окремій ізольованій кімнаті квартири, має окремий вхід, коридор, балкон та користується туалетом та ванною на третьому поверсі які закриває на ключ, а тому жодних перешкод у користуванні йому не створює. Вказує, що на кухні завжди були проведені комунікації, оскільки такі є спільними для всього помешкання, опалення у будинку пічне, проте позивач сам переробив його встановивши газову плиту. Оплачувати комунальні послуги він відмовляється, ініціює створення конфліктів та сварок та погрожує, а також неодноразово притягувався за це до відповідальності. Наголошує, що ОСОБА_1 в повній мірі користується належною йому ј часткою квартири без будь яких перешкод. А тому його доводи містяться лише на припущеннях і не наведено жодних доказів того, що у нього є перешкоди у користуванні квартирою.

Позивач ОСОБА_1 на адресу суду направив відповідь на відзив відповідача, в якому просить позов задоволити в повному обсязі. Так вказує, що усна домовленість про користування квартирою не відповідає дійсності та спростовується наявністю розгляду справи №457/17/17 де встановлено існування спору щодо визначення розміру часток. Користування ванною і загальним туалетом на третьому поверсі то таке є вимушеною обставиною, так як відповідачка чинить перешкоду користуванні ванною і туалетом, які знаходяться у квартирі, а в випадку намагання туди потрапити, нею одразу викликаються правоохоронні органи. Твердження ОСОБА_2 про встановлення ним газової плити і користуванням комунікаціями спростовується наявністю документу де зазначено, що на момент приватизації квартири у ній вже було пічне опалення та газова плита, проте з ініціативи відповідачки було демонтовано газову трубу до пічного опалення та виведено на лоджію для становлення нею котла, а тому у нього відсутнє як газопостачання так і опалення. Додана ним схема газопроводів, відповідачкою не заперечується. Додатково зазначає, що при здійсненні права власності співвласниками майна, кожному з них належить не частка у майні а частка у праві власності на це майно.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Додатково зазначив, що він змушений жити в кухні і користуватись загальним туалетом. Міжкімнатні двері закриті зі сторони відповідачки і засунуті нею диваном. Він неодноразово пробував відчинити двері, проте вони зачинені і ключа у нього немає. Йому неможливо пройти навіть по коридору, бо відповідачка застосовувала газовий балончик і одразу проявляє агресію, що змушувало звертатись до правоохоронних органів. Сусідів ОСОБА_2 пускала до себе а коли він просив дозволу щоб зайти до мами, відповідачка вигнала його. У квартирі було дві кімнати, і домовленість з мамою ОСОБА_5 була така що і йому і його сестрі відповідачці ОСОБА_2 має бути по одній кімнаті. Проте зараз він змушений проживати не у кімнаті а у кухні, без комунікацій, а відповідачка забрала собі інші кімнати. Лічильник від води стоїть в кімнаті відповідачки і ніякі труби з газо та водопостачання в кухню не йдуть.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кравець А.О. у судовому засіданні підтримав доводи викладені у позовній заяві та просив її задоволити. Додатково зазначив, що були неодноразові звернення позивачем до поліції на дії відповідачки, однак надходили відповіді що це цивільно-правові відносини.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечила щодо поданої позивачем позовної заяви.

Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Пилипів О.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила щодо їх задоволення. Додатково зазначила, що відповідачка жодним чином не перешкоджає позивачу користуватись квартирою. В 1993 році була усна домовленість між позивачем, відповідачкою та їх матір`ю про те, що відповідач буде проживати в кімнаті, яка на той час була кухнею, площею 16,2 кв.м. Позивач не давав доступу ОСОБА_2 до кухні а тому вона змушена була облаштувати з одної кімнати кухню. Туалет в квартирі було зроблений коштами відповідачки, оскільки вона там проживала. Позивач не ставить такого питання перед відповідачкою, що він хоче користуватись іншими кімнатами.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою відповідачки. Позивач ходить в туалет по сусідах чи в інші місця, оплату за комунальні послуги здійснює не він а його сестра ОСОБА_2 . ОСОБА_1 проживає окремо зі співмешканкою і в них є окремий вхід. Позивач і відповідачка проживають в одній квартирі. В ОСОБА_1 є туалет на коридорі, яким він користується. Колись всі користувались цим загальним туалетом. Двері до кімнати, де проживає його сестра зачинені нею. ОСОБА_1 не має змоги користуватись туалетом який є в квартирі, чи є у його кімнаті комунікації невідомо.

Допитана у якості свідка ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила що ОСОБА_2 доглядала маму, їй потрібно було для цього кошти, вона платила за світло, воду, газ. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають в одній квартирі, проте не спілкуються, перебувають у постійних сварках. Позивач проживає там де колись була кухня. Він сам обрав собі цю кімнату. В інші кімнати він не проходить, бо вони закриті. Всією квартирою позивач не може користується.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом сторін і є головою ОСББ. Сторони проживають на третьому поверсі в одній квартирі, але вони мають окремі входи. Був у пана Івана 3 роки тому. На кожному поверсі є туалети загального користування. Після приватизації мешканці між собою розібрали туалети, на третьому поверсі лише пан ОСОБА_9 має доступ до загального туалету і закриває його на ключ. Квитанції щодо оплати комунальних платежів видаються на ім`я пані ОСОБА_10 , ще від того часу як її мама була власницею а тепер оскільки частки в квартирі не поділено реально то так і надалі залишилось.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що позивач і відповідачка є його братом і сестрою. ОСОБА_9 немає доступу до частини квартири. Скільки раз приходивши до ОСОБА_12 він бачив, що він користується загальним туалетом. Коли їх мама проживала ще з ОСОБА_10 в селі то в частині квартири жили «квартиранти», яким вона здавала свою частину. Після виникнення конфлікту між братом і сестрою, сестра говорила що спеціально перевезе до квартири свою маму. Про жодну угоду щодо користування сторонами квартирою йому не відомо. Зазначив, що ОСОБА_9 намагався скористатись іншими приміщеннями квартири але ОСОБА_10 його не пускала. Він звертався в органи поліції за допомогою, однак у відповідачки є вся документація по квартирі. ОСОБА_9 немає можливості користуватись туалетом і ванною, які є у квартирі, бо ОСОБА_10 його туди не пускає, бо це її частка. Комунікації вона перевела на свою частину квартири. Газу і опалення в нього немає, а користується загальним туалетом бо в нього іншого виходу немає. ОСОБА_12 перешкоджають потрапляти в частину квартири, де зараз проживає відповідачка, оскільки міжкімнатні двері кімнати де була їх мама заблоковані шафою і диваном, вони зачинені і забиті зі сторони її кімнати.

Допитана у якості свідка ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою покійної мами позивача та відповідачки - ОСОБА_14 . ОСОБА_5 коли лежала по лікарнях то вона завжди була присутня біля неї. Проте в останні дні перед смертю ОСОБА_5 , вона не мала доступу до неї, так як вона проживала разом з ОСОБА_10 її в частині квартири. Відповідачка не допускала її до сестри. ОСОБА_10 подала позов до суду на допомогу при тому що ОСОБА_5 навіть цього не знала. ОСОБА_5 завжди питала за сина ОСОБА_12 . Не було змоги навіть попрощатись з сестрою перед смертю, і ОСОБА_12 теж ОСОБА_10 не пускала. Відповідачка має воду і газ і всі комунікації, а в позивача немає опалення, тільки світло, і він змушений користуватись загальним туалетом. ОСОБА_10 раніше поселяла в частину квартири відпочиваючих і ці гроші забирала собі. ОСОБА_9 немає доступу до квартири, немає жодного документу на неї, навіть свого свідоцтва про народження, це робить перешкоди йому щоб звернутись в газову службу, оскільки немає відповідних документів, а ОСОБА_10 їх не дає, бо говорить, що вона є власницею квартири. Коли був похорон ОСОБА_5 , то йому стало дуже погано і він дуже переймався цим. На даний час ОСОБА_9 немає доступу до частини квартири де проживає відповідачка, так як ключів в нього немає. ОСОБА_9 говорив з ОСОБА_10 про його бажання користуватись своєю квартирою, але вона і говорити з ним не хоче.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що допомагав часто ОСОБА_12 . Зазначив, що він допомагав ОСОБА_1 робити ремонт в туалеті в квартирі і в загальному туалеті. В кімнаті де ОСОБА_9 проживає немає нормальних умов для проживання, газу немає. Можливість користуватись іншими приміщеннями квартири ОСОБА_9 немає, там раніше проживали відпочиваючі особи.

Заслухавши учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

В ст. 9 Житлового кодексу зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

За правилами статті 150 Житлового кодексу України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Так, у вказаній статті закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а також не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказані твердження узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 09.07.2018р. у справі №725/1570/16, від 11.04.2019р. у справі №450/1138/17, від 30.09.2019р. у справі №174/51/17.

Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, чинним законодавством визначено першочергове загальне правило, за яким право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

При цьому, співвласники не позбавлені права на укладення між собою відповідних письмових, в тому числі, нотаріально посвідчених, договорів щодо порядку користування майном, а, у разі неможливості такого, - встановити такий порядок користування в судовому порядку.

Відсутність укладеного між співвласниками договору про порядок користування спільним майном, як і відсутність відповідного судового рішення про порядок користування ним, не може бути підставою для обмеження права співвласника на користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, в тому числі, перешкоджання його законному праву на користування нею в повному обсязі.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1997 року № НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_2 на праві спільної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно технічної характеристики квартири, загальна площа квартири становить 60,6 кв.м, та складається з 2-ох кімнат житловою площею 16,10 кв.м. одна та інша 16,30 кв.м., кухні 16,20 кв.м., коридору 1,30 кв.м., обладнана балконом (терасою 0,5 кв.м. та лоджією 6,6 кв.м.).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №196791380 від 20 січня 2020 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності: ОСОБА_2 в розмірі ј частки на підставі договору дарування від 30 грудня 2019 року та ј частки на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року; ОСОБА_3 в розмірі ј частки на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року; ОСОБА_1 в розмірі ј частки на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 1997 року та рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 22 травня 2017 року.

Судом встановлено, що нерухоме майно за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак позивач позбавлений можливості користування своєю часткою спірної квартири у зв`язку з перешкодами в частині користування з боку відповідачки.

Частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на частину квартири, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.

Згідно до ч.3ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Також аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 337/4446/18 та від 30 вересня 2019 року у справі № 174/51/17.

Крім цього, у відповідності до роз`яснень, які містяться у п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

З наведених вище норм слідує, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна чи його частини право вимагати усунення будь-яких порушень його права, зокрема, права користування.

Так, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування всіма приміщеннями квартири, а саме житлових кімнат, кухні, ванної, туалету, лоджії, балкону, які перебувають, зокрема, у його власності та у власності відповідачки.

На сьогодні позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості використовувати належну йому на праві власності частину квартири, оскільки його сестра ОСОБА_2 не допускає його в усі приміщення квартири, зокрема до ванної кімнати.

Ці обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Також свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 своїми показаннями у судовому засіданні, не заперечували той факт, що позивач не користується всією квартирою АДРЕСА_3 , оскільки проживає лише в одній кімнаті (кухня) та користується туалетом загального користування.

Представник відповідачки ОСОБА_2 вважає що у позивача немає перешкод, оскільки він не пробував та не намагався потрапити в приміщення квартири де проживає відповідачка.

Суд критично оцінює дані покази представника відповідачки, оскільки це спростовується неодноразовим зверненням позивача до Трускавецького відділення поліції, що підтверджують відповіді начальника відділення поліції з цих підстав, а саме відповідь від 10 травня 2016 року №2425/46/01-2016, від 04 березня 2019 року №Д-7/46/03-2019, від 24 вересня 2020 року №Д-17/46/01-2020, від 28 жовтня 2020 року №2434/46/01-20, від 08 червня 2016 року №3031/46/01-2016.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачка своїми діями, відмовляла позивачу надати доступ до спірної квартири та чинила перешкоди в користуванні квартирою.

Крім цього, варто зазначити, що згідно копії Акту щодо встановлення факту проживання особи від 22 жовтня 2018 року, засвідчено що ОСОБА_1 з 1995 року проживає в окремій ізольованій кімнаті квартир АДРЕСА_4 та користується туалетом та душовою кабіною, які знаходяться на третьому поверсі і закриває її на ключ.

Проте суд зазначає, що так як будь-якої інформації щодо предмету доказування він не містить, питання причин невикористання інших приміщень квартири у ньому не обумовлені, у акті лише зазначено, що позивач користується певними окремими приміщеннями спірної квартири, що може носити як добровільний так і примусовий характер. Однак це не виключає його законне право користуватись усіма приміщеннями/кімнатами квартири.

Статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушені відповідачкою, і вказані порушені права та інтереси підлягають захисту судом, у спосіб усунення ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною йому на праві спільної часткової власності 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та встановлення зобов`язання для відповідача не чинити перешкоди позивачеві у користуванні спірним житловим приміщенням. У зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у його повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 усіма приміщеннями квартири АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного та безперешкодного доступу до житлових кімнат, кухні, ванної, туалету, лоджії, балкону.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: житловими кімнатами, кухнею, ванною, туалетом, лоджією, балконом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається учасниками справи до або через Трускавецький міський суд Львівської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя: В. І. Марчук