У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Мутовкіної В.І.,

позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кірова О.Ф.,

перекладача Олексієнко Л.В.,

відповідача ОСОБА_2 та її представника - адвоката Ільчук О.В.,

представника третьої особи: Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кірова О.Ф. про тимчасовий доступ до дитини відповідно до ст. 43 ЦПК України та ст. 21 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Кіров О.Ф. звернувся до суду з вищевказаним клопотанням.

Клопотання мотивоване тим, що відповідач по справі не надає позивачу можливості спілкуватися з дитиною, не показує дитину позивачу, чим порушує його батьківські права.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кіров О.Ф. в судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Ільчук О.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М. в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки нормами СК України, яким у своїй діяльності керується третя особа, не передбачає подібної процедури.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право спілкуватися з нею, а інший з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати цьому, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

При цьому, суд критично ставиться до твердження представника третьої особи: Служби у справах дітей Вінницької міської ради - Остапець Н.М. про те, що клопотання не підлягає задоволенню з підстав відсутності у СК України врегулювання процедури тимчасового доступу до дитини з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до ч.1,2 ст.19 вказаного Закону, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до п. 1,3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.1 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція), до якої приєдналася Україна відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11.01.2006, цілями цієї Конвенції є забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ,

передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно

дотримувалися в інших Договірних державах.

Відповідно до ст.21 Конвенції, центральні органи зобов`язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для

усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав. Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти порушенню процедур з метою організації здійснення або захисту цих прав і забезпечення поваги до умов для їхнього дотримання.

Відповідно до ч.1, п.f ч.2 ст.7 Конвенції, центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції. Зокрема, безпосередньо або через посередника, вони вживають усіх належних заходів для того, щоб ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися повернення дитини та, якщо це доречно, організовувати або забезпечити ефективне здійснення права доступу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кірова О.Ф. про тимчасовий доступ до дитини відповідно до ст. 43 ЦПК України та ст. 21 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 153 СК України, ст. 15, 19 ЗУ Про міжнародні договори України», Конвенцією про права дитини, Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, суд -

у х в а л и в:

Клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кірова О.Ф. про тимчасовий доступ до дитини відповідно до ст. 43 ЦПК України та ст. 21 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання незаконним утримання дитини на території України та повернення її за постійним місцем проживання - задовольнити.

Забезпечити доступ батька ОСОБА_1 до малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щотижня: з 10.00 год. кожної середи до 10.00 год кожної суботи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду сторонами, третіми особами протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: