ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6862/21 Номер провадження 22-ц/814/1967/22Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Лобова О.А., Дорош А.І.,

за участю секретаря судового засідання Боштенко В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Остапенко І.О.,

представника відповідача, ОСОБА_2 , - адвоката Карнарука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Карнарук А.В., на заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави 18 травня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав:

усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язати відповідача передати йому комплект ключів від вхідних дверей даної квартири та ключа від під`їзду, в якому знаходиться квартира;

усунути перешкоди в користуванні автомобілем VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та зобов`язати відповідача передати комплект ключів від автомобіля та технічний паспорт на вказаний автомобіль;

зобов`язати відповідача з`явитись до Територіального сервісного центру № 5341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області (вул. Кременчуцька,2а, с. Розсошенці, Полтавської області) та забезпечити фізичну наявність автомобіля з метою реєстрації автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є співвласником квартири АДРЕСА_2 (1/2 частка), та автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 (1/2 частка). Іншим співвласником є відповідач, ОСОБА_2 . Володіти та користуватись даним майном він не має можливості, оскільки відповідач не надавала йому ключі від квартири та від автомобілю, автомобіль знаходиться у її фактичному користуванні, тому він позбавлений можливості зареєструвати за собою право власності в регіональному сервісному центрі МВС України.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі, а саме вирішено:

усунути перешкоди ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей даної квартири та ключа від під`їзду в якому знаходиться квартира;

усунути перешкоди ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 в користуванні автомобілем (1/2 частиною) VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;

зобов`язано ОСОБА_2 з`явитись до Територіального сервісного центру №5341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області (вул. Кременчуцька, 2а, с. Розсошенці, Полтавської області) та забезпечити фізичну наявність автомобіля з метою реєстрації автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 ;

зобов`язано ОСОБА_2 передати комплект ключів від автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та технічний паспорт на вказаний автомобіль ОСОБА_1 ;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 816 гривень.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 травня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 200 грн витрат на правову допомогу.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.06.2022 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення у справі.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі на заочне рішення та додаткове рішення суду позивач ОСОБА_2 прохала їх скасувати, та в задоволенні позовних вимог відмовити.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Вказувала, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо порушення норм процесуального права

В порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, хоча вона, як відповідач, подавала відзив на позовну заяву, що є порушенням ст. 280 ЦПК України, крім того, суд не постановляв ухвалу про заочний розгляд справи.

Також, в матеріалах справи відсутня вступна та резолютивна частина судового рішення.

Щодо порушення норм матеріального права

Апелянт вказувала на порушення вимог ст. 19 Конституції України, ст. ст. 3, 13, 319, 358, 360, 386 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання».

Зазначала, що існує лише один технічний паспорт на автомобіль та один ключ від автомобіля, та, в разі їх передачі позивачу, будуть порушені її права на користування автомобілем, чого суд не врахував.

Також, вказувала про наявність у неї єдиного ключа від квартири та під`їзду.

Згідно із законом вона не зобов`язана за свій рахунок виготовляти дублікати ключів для позивача, а позивач виготовляти дублікати для себе не бажає.

Вказувала, що позивач відмовився провести спільний ремонт автомобіля, який перебуває у технічно несправному стані.

У зв`язку з чим зобов`язання суду забезпечити як її явку до Територіального сервісного центру №5341 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Полтавській області, так і забезпечити фізичну наявність автомобіля для проведення реєстрації, не ґрунтуються на законі.

Зауважувала, що до неї особисто ОСОБА_1 із вимогами про надання ключів не звертався. На його звернення до її представника, адвоката Остапенко І.О., вони відповідали, що готові надати ключі, та з`явитися до сервісного центру та надати технічний паспорт на автомобіль, а що стосується фізичної присутності автомобіля - запропонували провести ремонт, на що позивач не відреагував.

Щодо оскарження додаткового рішення та заперечень з приводу витрат позивача на професійну правничу допомогу

Скаржник вказувала, що в порушення вимог ст. 137 ЦПК України судом першої інстанції не враховано співмірності витрат позивача на надання правничих послуг, рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі, значного часу на виконання відповідних робіт.

Вважає, що в даній справі всі її дії відповідають вимогам закону, та що фактично відсутній предмет спору.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прохав судові рішення залишити без змін. Вказував на дотримання місцевим судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі, на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 75,1 кв.м, реєстраційний номер майна 27651434, а також на автомобіль VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2020 року (у справі № 552/5693/18) було скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період з 01 січня 2004 року по 14 вересня 2018 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 75,1 кв.м, реєстраційний номер майна 27651434, а також на автомобіль VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18.02.2021 (у справі № 552/4281/20) визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 75,1 кв.м, реєстраційний номер майна 27651434, а також на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

Місцевим судом також встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування вказаним спільним майном.

Відповідно до листа від 21.06.2019 Регіонального сервісного центру в Полтавській області вбачається, що автомобіль VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований за померлим ОСОБА_3 .

Позивач, ОСОБА_1 , неодноразово звертався до поліції із заявами щодо невиконання відповідачкою, ОСОБА_2 рішення суду щодо передачі автомобіля, а також ненадання технічної документації на автомобіль.

09.09.2021 представник позивача письмово зверталась до відповідача, ОСОБА_2 , з проханням з`явитись до Регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області та забезпечити фізичну наявність автомобіля з метою його реєстрації.

14.09.2021 представник позивача письмово зверталась до відповідача, ОСОБА_2 , з проханням передати ОСОБА_1 комплект ключів від квартири за адресою АДРЕСА_3 та ключа від під`їзду.

15.09.2021 відповідач, ОСОБА_2 , листом повідомила про те, що вона згодна надати автомобіль, але він непридатний для експлуатації та потребує ремонту.

Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки позивач є співвласником 1/2 частини квартири та 1/2 частини автомобіля, а отже, має всі права власника, які передбачені законом на це майно. В той же час, він позбавлений свого права на користування та розпорядження квартирою через відсутність в нього ключів від квартири та під`їзду, а також позбавлений можливості користуватися автомобілем та здійснити за собою реєстрацію права власності на вказаний автомобіль.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 264 та 265 ЦПК України визначено перелік питань, на які суд повинен надати відповідь та вимоги до форми і змісту судового рішення.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вище нормам процесуального права.

Зокрема, мотивувальна частина судового рішення не містить мотивів оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Крім того, в порушення вимог ст. 280 ЦПК України, місцевий суд здійснив заочний розгляд справи, не врахувавши наявність письмового відзиву відповідача на позов, що виключає ухвалення заочного рішення у справі.

В зазначеній частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Щодо суті позовних вимог

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним, чи переслідує воно «суспільний інтерес», чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. У своїй діяльності суд керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

У статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У частині другій статті 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , та автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 (по 1/2 частині).

Також, встановлено, що позивач у справі позбавлений можливості користуватися вказаним майном у зв`язку з відсутністю у нього доступу до них (відсутність ключів від квартири та під`їзду, відсутність ключів від автомобіля та технічного паспорт на автомобіль).

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою та позовних вимог про передачу ключів від автомобіля та технічного паспорту на автомобіль.

Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року в справі № 759/23652/19 погодився із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог про вселення в квартиру, з огляду на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

Відповідачка у справі не заперечує факту відсутності у позивача комплекту ключів, як від спірної квартири, так і від автомобіля.

В ході судового розгляду справи відповідачка у справі неодноразово вказувала, що спірний автомобіль перебуває у технічно несправному стані, а позивач справі зазначав про його спроможність провести відновлення автомобіля.

Встановивши вказаний факт, та те, що сторони не досягли згоди у вирішенні вказаного питання в позасудовому порядку, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими, та що наявні перешкоди у користуванні позивачем як спільною квартирою, так і спільним автомобілем.

Перебування у позивача комплект уключів від квартири та автомобіля усуне перешкоди у користуванні позивачем спільним майном.

Протягом тривалого часу відповідач ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій та фактично не користувалася спірним автомобілем. Наявність у позивача технічного паспорту на автомобіль (оформленого на померлого ОСОБА_3 ) надасть можливості йому вчинити певні дії, в тому числі, щодо користування цим автомобілем (ремонту).

При цьому, фактичне місцезнаходження технічного паспорту на автомобіль у позивача не порушить права відповідача.

Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України. Так, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 454/2025/15.

Таким чином, відповідачка у справі повинна усунути перешкоди у користуванні позивачем спірним майном.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в частині, що відповідач не повинна за свої кошти виготовляти дублікати ключів обґрунтованими, однак відповідач не позбавлена можливості у разі відмови позивача компенсувати їй ці витрати, пред`явивши відповідний позов, вирішити питання про компенсацію їй витрат, понесених у зв`язку із виготовленням дублікатів. В межах даної справи таких вимог відповідачкою не заявлено.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача з`явитися до сервісного центру та забезпечити фізичну наявність автомобіля

Особливості реєстрації права власності на автомобіль врегульовано положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі по тексту Порядок).

Пунктами 6-8 вказаного Порядку визначено, що транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб.

У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально.

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають вимогам, установленим МВС, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Як встановлено вище та не заперечується сторонами, на даний час автомобіль не експлуатується.

Частиною 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Як слідує з пояснень сторін між ним не було досягнуто згоди щодо користування спірним автомобілем в тому числі і в питанні щодо реєстрації автомобіля в державних органах та отримання нового технічного паспорту, та щодо експлуатації спірного автомобіля сторонами у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року, заява № 38722/02).

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

У відповідності до ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Так, у відповідності з вищевикладеними нормами матеріального права відповідач у справі особисто не зобов`язана з`являтися до державних органів для вчинення певних дій щодо реєстрації автомобіля та здійснювати його експлуатацію.

Обраний позивачем спосіб правового захисту в частині вимог про зобов`язання відповідачки з`явитися до сервісного центру з метою здійснення реєстрації права власності на автомобіль та забезпечити фізичну наявність автомобіля у сервісному центрі є неефективним.

Саме по собі з`явлення відповідача до сервісного центру не є вирішенням спору щодо реєстрації спірного автомобіля, та покладення на відповідача обов`язку зареєструвати автомобіль.

Вимога забезпечити фізичну наявність автомобіля у сервісному центрі суперечить іншим позовним вимогам, зокрема, в разі передачі відповідачем ключів від автомобіля та технічного паспорту на нього позивачу, останній не буде позбавлений можливості вчинити дії для доставки автомобіля до сервісного центру для його державної реєстрації, в свою чергу відповідачка не буде мати такої можливості.

Ефективним способом захисту для позивача є вирішення спору щодо визначення порядку користування спірним автомобілем, під час якого і необхідно вирішити питання щодо реєстрації вказаного автомобіля чи вирішення спору щодо визнання права власності на цей автомобіль за одним із співвласників з виплатою грошової компенсації, або інший спосіб захисту.

За таких обставин в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що під час розгляду справи місцевим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, заочне рішення у справі підлягає скасуванню, з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За таких обставин додаткове рішення також підлягає скасуванню.

Щодо розподілу судового збору

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатом апеляційного перегляду рішення суду у справі, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду на підставі Закону, як особа з інвалідністю 2 групи. (а.с. 9)

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, судовий збір, що підлягав сплаті за подачу позову становить 1 816 грн (із розрахунку, що позов містить дві окремі позовні вимоги немайнового характеру, за кожну з яких підлягав сплаті судовий збір по 908 грн) (908 х 2).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь держави (враховуючи що позивач був звільнений від сплати судового збору за подачу позову) підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн.

Відповідачем за подачу апеляційної скарги було сплачено судовий збір у сумі 2 724 грн (1 816 х 150%) (а.с. 225). Також, відповідачем були понесені витрати зі сплати судового збору за подачу до суду першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення у сумі 74,43 грн. (а.с. 161). Сума витрат цих витрат становить 2 798,43 грн.

Апеляційна скарга задоволена частково, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, відповідачу підлягає компенсації 50% судового збору за рахунок держави у сумі 1 399,22 грн (із розрахунку: (2 798,48 : 50%).

Здійснивши взаємозалік відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, відповідачу у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у сумі 491,22 грн.

Щодо розподілу витрат сторін на професійну правничу допомогу у справі

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Виходячи з положень статті 137 ЦПК України, принципів диспозитивності та змагальності процесу, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку виключно тим обставинам щодо яких інша сторона процесу має заперечення.

Зазначене узгоджується з нормами процесуального права та практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додаткових постановах: від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19; від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19, провадження № 12-94гс20, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи відносяться витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката

Інтереси позивача у справі представляв адвокат Остапенко І.О., що підтверджується ордером на надання правової допомоги № 1076116 (а.с. 111), свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 68), договором про надання адвокатських послуг № 173 від 13.05.2019 (а.с. 64-66),

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 11.05.2022 в місцевому суді стороною позивача у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України було здійснено відповідну заяву по надання доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку із чим в резолютивній частині рішення суд призначено судове засідання на 18 травня 2022 року.

15.05.2022, тобто з дотриманням передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України процесуального строку, надійшла заява сторони позивача про ухвалення додаткового рішення (із доказами надіслання її копії іншим учасникам справи) про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу згідно з Актом прийому-передачі наданих послуг на загальну суму 9 200 грн. (а.с. 150 -155) та зазначено, що попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами зав результатом розгляду справи. Сплата коштів підтверджена копіями меморіальних ордерів (а.с. 150 -155).

Сума витрат у розмірі 9 200 грн складається з: 4 000 грн складання позовної заяви та формування пакету документів для подання до суду; 1 200 грн складання відповіді на відзив; 1 600 участь адвоката у судовому засіданні 02.02.2022; 800 грн участь адвоката у судовому засіданні 15.03.2022; 1 600 грн участь адвоката у судовому засіданні 11.05.2022.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 17.06.2022 судом першої інстанції розглядалась заява відповідача про перегляд заочного рішення (а.с. 177), під час розгляду якої позивач та його адвокат, Остапенко І.О., також приймали участь. У зв`язку із цим, 20.06.2022 до суду першої інстанції позивачем було подано детальний розрахунок витрат на правничу допомогу (з доказами надіслання копії іншій стороні) разом із Актом прийому-передачі наданих послуг вартістю 1 600 грн, що становить вартість участі адвоката Остапенко І.О. у судовому засіданні 17.06.2022 (оплата підтверджена долученим меморіальним ордером, а.с. 185-188).

Разом із тим, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.06.2022 у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 1 600 грн, понесених під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення відмовлено. (а.с. 195).

Ухвала про відмову ухвалити додаткове рішення є у переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду (п. 20 ч. 1 ст. 353 ЦПК України). Оскільки вказана ухвала не оскаржувалась в апеляційному порядку, не є додатковим рішенням, враховуючи принцип правової визначеності, що гарантує стабільність і й непохитність судового рішення, що набрало законної сили, зазначені витрати позивача у сумі у сумі 1 600 грн перерозподілу при апеляційному перегляді справи не підлягають.

Таким чином, загальна сума підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, понесених ним під час розгляду справи у суді першої інстанції, що підлягають перерозподілу за результатом апеляційного перегляду, складає 9 200 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача не було заявлене клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу щодо їх неспівмірності. Такої заяви не міститься і у відзиві на позовну заяву.

Зменшення судом розміру витрат сторони на правничу допомогу з підстав неспівмірності можливе лише у разі заявлення іншою стороною клопотання про це у відповідності до вимог ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий правовий висновок викладений у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% витрат, понесених ним на правничу допомогу у суді першої інстанції, а саме 4 600 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача, ОСОБА_2 , адвоката Карнарук А.В., - задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави 18 травня 2022 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 комплект ключів від вхідних дверей даної квартири та ключа від під`їзду, в якому знаходиться квартира.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 в користуванні автомобілем (1/2 частиною) VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , та зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 комплект ключів від автомобіля VOLKSWAGEN JETTA1/6, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та технічний паспорт на вказаний автомобіль.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 491,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 600 грн витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді А.І. Дорош

О.А. Лобов