Справа № 346/4625/22
Провадження № 2-зз/346/10/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю секретаря Тимошишин І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування арешту,-

ВСТАНОВИВ:

в заяві про скасування арешту заявник вказує, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.09.2008 року в справі № 2-1493/2008 накладено арешт на належне їй на праві особистої власності майно та грошові кошти. Підставою для накладення арешту було вжиття заходів забезпечення позову в справі за позовом ВАТ «Сведбанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вважає, що накладений арешт підлягає скасуванню, оскільки на даний час рішення Коломийського міськрайонного суду від 01.09.2008 року виконане нею в повному обсязі, що підтверджується відповідною довідкою Коломийського відділу державної виконавчої служби, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому заявник просить зняти арешт, накладений ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.09.2008 року на належне їй на праві особистої власності майно та грошові кошти.

Заявник в судове засідання не з`явилася, в розглядуваній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності.

Представник Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності.

В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, 04.07.2008 року ВАТ «Сведбанк» в особі Коломийського відділення ВАТ «Сведбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.09.2008 року накладено арешт на належне на праві особистої власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , майно та грошові кошти, до вирішення даного спору по суті (а.с. 30).

Заочним рішенням Коломийського районного суду від 01.09.2008 року, яке набрало законної сили 02.10.2008 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Светбанк» заборгованість в сумі 3 006,68 грн., а також судові витрати, державне мито в сумі 51 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення сумі 30 грн. (а.с. 34-36, 55-56).

Згідно з даними листа № 20.17-03/75707/10, виданого 20.10.2022 року Коломийським відділом державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), на виконанні у вказаному відділі перебувало виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь АТ «Сведбанк»; рішення суду виконано в повному обсязі (а.с. 57).

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається із змісту поданої заяви, заявник просить зняти арешт на належне їй на праві особистої власності майно та грошові кошти, накладений ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.09.2008 року в справі № 2-1493/2008 (а.с. 49-50).

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У рішенні суду про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту суд зазначає про скасування заходів забезпечення позову, які оскаржуються.

Згідно з п. 1, 2 вказаної Постанови у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 1 ст. 40 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що до розглядуваної заяви ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається в своїй заяві, зокрема, які б підтверджували станом на час подачі останньої наявність вказаного нею арешту майна та відомостей про те, що арешт з майна боржника не знятий та не внесено відповідні зміни в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування (зняття) арешту задоволенню не підлягає.

Долучення нею листа (довідки) відділу ДВС не спростовує зазначеного, оскільки не містить даних про виконання якого саме рішення йде мова, не вказано номера виконавчого провадження чи інформації щодо наявності арешту майна заявника та причин неможливості його зняття, якщо такий існує, а також причин не зняття арешту, якщо виконавче провадження закінчене у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Крім того, слід зазначити, що заявником не вказано всіх учасників справи та, в порушення ч.2 ст. 183 ЦПК України, до заяви не долучено докази направлення її всім учасникам справи.

Згідно з ч. 6 ст. 158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 158, ч. 2 ст. 247, ст.ст.258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування (зняття) арешту на належне їй на праві особистої власності майно та грошові кошти, накладеного ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01.09.2008 року в справі № 2-1493/2008, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Яремин М. П.