ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5810/22 Справа № 194/1599/21 Категорія 30 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що працюючи у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання.

Зазначає, що відповідно до акту форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» від 15 лютого 2019 року причинами виникнення професійних захворювань є тривалий вплив на організм шкідливих факторів виробничого середовища, недосконалість робочого інструменту, механізмів та технологічних процесів, важка фізична праця, пил та шум, несприятливий мікроклімат.

Висновком МСЕК від 21 березня 2019 року первинно сукупно було встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких 30% - по радикулопатії, 10% - по деф. артрозу 10% - ХОЗЛ, 5% -по туговухості та встановлено третю групу інвалідності. При повторному огляді МСЕК 28 квітня 2020 року сукупно було встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких 30% - по радикулопатії, 10% - по деф. артрозу 10% - ХОЗЛ, 5% -по туговухості та встановлено третю групу інвалідності.

Вказує, що згідно довідки до акту огляду МСЕК йому протипоказана робота в умовах шуму, пилу, несприятливого мікроклімату, важка фізична праця та рекомендовано нагляд і лікування у невропатолога, травматолога, пульмонолога, ЛОРа, стаціонарне лікування.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці він втратив своє здоров`я, чим саме йому завдана моральна шкода, яка полягає в необхідності проходження тривалого лікування, обмеженні функцій організму, перенесенні больових відчуттів, втрати можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, повноцінно працювати. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 227 000,00 гривень, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнути з ПраТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 110 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення показників важкості праці, що підтверджено висновками комісії при розслідуванні хронічного професійного захворювання, на підставі яких складено Акт розслідування причини професійного захворювання від 15 лютого 2019 року та розмір моральної шкоди 110 000,00 грн., суд визначив з урахуванням глибини та періоду фізичних і моральних страждань позивача, із врахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості.

Не погодившись з рішенням суду, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значне значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає про відсутність встановлених судом фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці та недоведеність причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача. Вказує, що факт заподіяння моральної шкоди судом не встановлений, відсутні відповідні докази вчинення посадовими особами відповідача адміністративних правопорушень та притягнення їх до адміністративної чи кримінальної відповідальності за порушення вчинені щодо позивача. Вважає, що акт П-4 від 15 лютого 2019 року не є допустимим та достатнім доказом протиправності діянь відповідача щодо позивача, а тому рішення суду ґрунтується на припущенні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення без змін, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з з 18 січня 1996 року по 06 липня 2018 року на шахті «Благодатна» ВСП «Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та звільнений у зв`язку із невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 01 вересня 1995 року на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 лютого 2019 року за формою П-4, професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічних процесів, механізмів, робочого інструменту. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: важка фізична праця, вимушена робоча поза, пил, шум.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 лютого 2019 року за формою П-4 встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбувся при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 075858 від 21 березня 2019 року ОСОБА_1 встановлено первинно втрату професійної працездатності - 55%, з них 30% - радикулопатія, 10% - ДПП, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12ААА № 058242 від 28 квітня 2020 року ОСОБА_1 повторно встановлено втрату професійної працездатності - 55%, з них 30% - радикулопатія, 10% - ДПП, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість та встановлено третю групу інвалідності.

Позивачу протипоказана важка фізична праця, пил, шум, несприятливий мікроклімат, підземно.

Згідно з медичними документами, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано: постійний нагляд лікарів, стаціонарне та медикаментозне лікування, щорічні курси реабілітації та санаторно-курортне лікування.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після встановлення позивачу з 21 березня 2019 року 55% втрати професійної працездатності, останній, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я протягом 2019-2021 років неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозами: ХОЗЛ, радикулопатія, захворювання професійні.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Ст. 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Положеннями ст. 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з частинами першою та п`ятою ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п. 13 зазначеної постанови судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, встановивши факт завдання моральної шкоди ОСОБА_1 у зв`язку з втратою ним професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, та вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено, що завдає йому фізичного болю та душевних страждань, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 237-1 КЗпП України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань ОСОБА_1 , яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 55 % та характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 110 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи: факт заподіяння такої шкоди, у зв`язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписками із історії хвороби, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Так, позивача турбує нападоподібний кашель, виражений стійкий біль в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, колінних та ліктьових суглобах, особливо при фізичних навантаженнях, зниження сили в них. У позивача істотно знинився слух, що затрудняє спілкування з людьми, він змушений проходити курси лікування, переносити щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що наслідки отриманого на виробництві професійного захворювання обмежують його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя він змушений проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування, у зв`язку з чим не може вести повноцінний образ життя, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається на його душевному та фізичному стані. Розуміння безстроковості зазначених негативних наслідків професійних захворювань викликає у позивача негативні емоції, породжує почуття соціальної незахищеності, розпачу та тривоги.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Інші доводи апеляційної скарги з приводу ухвалення рішення без з`ясування дійсних обставин справи, неналежним та неповним дослідженням доказів, не заслуговують на увагу, оскільки на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права на підставі наданих доказів та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»- залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова