У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді - Шумило Н.Б.

за участю секретаря Макарович Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БОДРОГ» - адвоката Майстренко Н.М. про забезпечення позову в цивільній справі №308/17226/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БОДРОГ» до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління Державного архітектурного контролю Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо видачі сертифіката, визнання протиправним та скасування сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та зобов`язання вчинити дії щодо перебудови об`єкта самочинного будівництва,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «БОДРОГ» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління Державного архітектурного контролю Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради щодо видачі ОСОБА_2 сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 » за №ЗК39;

- визнати протиправним і скасувати сертифікат про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкт «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 . Коригування» за №ЗК39;

- зобов`язати ОСОБА_1 перебудувати об`єкт самочинного будівництва - багатоквартирні житлові будинки (корпус 1, корпус 2 та корпус 3) з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням дії санітарно-захисної зони автозаправочної станції WOG, яка знаходиться на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :20:001:0016 за адресою АДРЕСА_2 , та з урахуванням протипожежних відстаней до відкритої автостоянки на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :20:001:0098 для обслуговування торгового центру « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 .

11.11.2022 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Майстренко Н.М. про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов у справі шляхом накладення арешту на наступне нерухоме майно (об`єкти житлової нерухомості) за адресою АДРЕСА_1 в частині користування та розпорядження цим майном, згідно з переліком 215 об`єктів нерухомого майна, що зазначені в прохальній частині вказаної заяви.

Заяву обґрунтовано тим, що підставами позову є прийняття до експлуатації об`єктів містобудування - багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 з порушенням вимог державних норм, стандартів і правил, які порушують право Позивача на користування належним йому майном.

Оскільки після прийняття до експлуатації готового об`єкту будівництва за спірним сертифікатом ОСОБА_3 зареєстрував право власності на об`єкти нерухомого майна - квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 листопада 2021 року, та почав їх відчужувати (уклав договори купівлі-продажу щодо відчуження квартир у житлових будинках корпус 1, корпус 2 та корпус 3), які збудовані в межах санітарно-захисної зони АЗС «WOG», то відсутність забезпечення позову може призвести до подальшого порушення прав невизначеної кількості громадян, юридичних осіб, що можуть придбавати квартири в прийнятих до експлуатації житлових будинках, зведених з порушенням норм законодавства у сфері місто будівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, та до триваючих порушень прав Позивача.

Представник позивача вказує, що відсутність заходів забезпечення у цій справі призведе також до неможливості ефективного захисту порушеного права Позивача у цій справі. Так, саме через постійну ротацію власників об`єктів нерухомого майна в багатоквартирних будинках за адресою АДРЕСА_3 ), обов`язок залучення яких у справу у зв`язку із ймовірним впливом рішення у цій справі на їхні права, обов`язки та інтереси відкладає на далеку перспективу вирішення спору по суті і створює підстави порушення принципу судочинства щодо розгляду справи в розумний строк, а відтак створює загрозу поновленню порушеного права Товариства.

Так, станом на 10 листопада 2022 року в багатоквартирних будинках за вказаною вище адресою, що в Державному реєстрі речових прав зареєстровані як корпуси (№1, №2, №3), числиться 215 об`єктів нерухомого майна. Протягом року з моменту прийняття до експлуатації зазначених багатоквартирних будинків з приміщеннями комерційного призначення ОСОБА_4 відчужено в цих будинках (корпусах) 127 об`єктів нерухомого майна, з них:

-у корпусі 1 у власності ОСОБА_1 перебуває 7 об`єктів (6 квартир і 1 приміщення), у власності інших суб`єктів справи - 13 об`єктів (10 квартир і 3 приміщення);

-у корпусі 2 у власності ОСОБА_1 перебуває 46 об`єктів (квартири), у власності інших суб`єктів справи 66 об`єктів (квартири);

-у корпусі 3 у власності ОСОБА_1 перебуває 35 об`єктів (квартири), у власності інших суб`єктів справи 48 об`єктів (квартири).

У заяві зазначено, що подальше їх відчуження запустить безкінечний процес залучення нових учасників у справу.

Отже, через відсутність забезпечення позову у справі до судового розгляду станом на 10 листопада 2022 року необхідно залучити понад 100 третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки судове рішення у цій справі може стосуватися їх прав та/чи обов`язків кожного з них.

Оскільки, до експлуатації багатоквартирні житлові будинки з приміщеннями комерційного призначення за адресою АДРЕСА_3 , прийняті з порушенням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, з порушенням державних будівельних норм, стандартів та правил, зокрема в межах санітарно-захисної зони автозаправочної станції «WOG» (м. Ужгород, вул. 8 Березня, 46), а підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні, то вжиття судом таких зустрічних заходів забезпечення сторона позивача вважає недоцільним.

У відповідності до положень частини 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Положеннями ч.3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. п.4, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається із позовної заяви, предметом позову у даній цивільній справі є: визнання протиправними дій виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради щодо видачі ОСОБА_2 сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 » за №ЗК39; визнання протиправним і скасування сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «Будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 » за №ЗК39; зобов`язання ОСОБА_1 перебудувати об`єкти самочинного будівництва багатоквартирні житлові будинки (корпус 1, корпус 2 та корпус 3) з вбудованими приміщеннями комерційного призначення за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням дії санітарно-захисної зони автозаправочної станції WOG, яка знаходиться на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :20:001:0016 за адресою АДРЕСА_2 , та з урахуванням протипожежних відстаней до відкритої автостоянки на суміжній земельній ділянці з кадастровим номером :20:001:0098 за адресою АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту, в частині користування та розпорядження, на ряд квартир та приміщень, які на праві власності належать відповідачу ОСОБА_2 та іншим особам.

На підтвердження відомостей, про право власності на вказані об`єкти нерухомого майна до заяви про забезпечення позову додано інформацію з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Згідно з положенням ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу», при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду» з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і знаходяться в кращому становищі, ніж міжнародний суддя, для оцінки того, що становить «суспільний інтерес». Це поняття має широке значення, втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі публічного, загального інтересу (public, generalinterest), який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Обставини, що слугують підставами для забезпечення позову, обрання виду та меж такого забезпечення є предметом доказування.

Згідно зі ст. ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено ЦПК України на заявника. Заявником наявність цих обставин не доведено суду.

Як зазначалось, предметом даного позову є визнання протиправними дій щодо видачі сертифіката, визнання протиправним та скасування сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та зобов`язання вчинити дії щодо перебудови об`єкта самочинного будівництва.

Позивачем заявлено позовні вимоги немайнового характеру. Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим.

Суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник не відповідають предмету позову та не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Представник позивача обґрунтовує необхідність накладення арешту на 215 об`єктів нерухомого майна тим, що не забезпечення позову може призвести до порушення прав невизначеної кількості громадян, юридичних осіб, що можуть придбати квартиру в прийнятих до експлуатації житлових будинках.

Разм із тим, подана заява та додані матеріали не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на можливість утруднення виконання рішення у випадку його задоволення судом, чи відчуження спірного нерухомого майна на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім цього, із долучених до заяви про забезпечення позову витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на частину об`єктів нерухомого майна, на яке представник позивача просить накласти арешт, належить на праві власності особам, які не є стороною у справі.

При цьому, виходячи із положень п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, такий вид забезпечення позову як арешт, може бути накладено лише на майно, що належать відповідачеві.

Таким чином, вказаною вище нормою ЦПК України не передбачено можливості накладення арешту на майно, що перебуває у власності третіх осіб. Забезпечення позову зазначеним шляхом призведе до порушення прав інших осіб, які є власниками цього майна та не є сторонами у справі.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.

Вжиття заходу, про який просить позивач безсумнівно обмежує права власності та користування власністю відповідача та інших осіб.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З урахуванням наведеного, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, виходячи з того, що подана заявником заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали справи відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, враховуючи, що безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів власників майна, суд приходить до висновку що у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «БОДРОГ» - адвоката Майстренко Н.М. про забезпечення позову в цивільній справі №308/17226/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БОДРОГ» до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в особі Управління Державного архітектурного контролю Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо видачі сертифіката, визнання протиправним та скасування сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та зобов`язання вчинити дії щодо перебудови об`єкта самочинного будівництва, - відмовити.

Апеляційну скарга на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Н.Б. Шумило