ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м.Суми

Справа №591/471/21

Номер провадження 22-ц/816/317/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумська обласна прокуратура,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 12 листопада 2021 року та за скаргою Сумської обласної прокуратури на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року, ухвалене в складі судді Клименко А.Я. у місті Суми,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності в розмірі 500000 грн та 45000 грн понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню.

Свої вимоги мотивував тим, що у 2016 році працював водієм в Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області. 04 жовтня 2016 року близько 18-00 год. по вулиці Г. Кондратьєва, 139, навпроти Сумського окружного адміністративного суду, його автомобіль було заблоковано працівниками УСБУ в Сумській області, прокурором Харківської місцевої прокуратури №6 та слідчою поліції, на місці проведено слідчі дії та в порядку статті 208 КПК України позивача затримано та доставлено в м. Мерефа Харківського району Харківської області. На наступний день 05 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 368 КК України. 07 жовтня 2016 року Харківським районним судом Харківської області ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із альтернативним визначенням розміру застави та ОСОБА_1 доставлено в слідчий ізолятор, де він пробув до 10 жовтня 2016 року та звільнений у зв`язку із внесенням застави. 21 березня 2017 року прокурором вручено позивачу обвинувальний акт у кримінальному провадженні та справу направлено на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми. Під час розгляду справи прокурором у кримінальному провадженні змінено правову кваліфікацію дій ОСОБА_1 на ч. 2 ст. 190 КК України.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню № 591/1578/17 виправдано ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини. Ухвалою Сумського апеляційного суду по справі № 591/1578/17 від 06 травня 2020 року залишено без змін виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню, яким виправдано ОСОБА_2 ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини. Постановою Верховного суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по цій же справі касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без змін.

Численні скарги сторони захисту на незаконність притягнення до кримінальної відповідальності за тяжкий корупційний злочин не давали результату. Позивач зазначає, що у зв`язку із незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності йому спричинена моральна шкода та він вимушений був сплачувати кошти за надання йому правничої допомоги у кримінальному провадженні. Тривалість кримінального переслідування позивачем зазначається з 04 жовтня 2016 року по 18 листопада 2020 року, тобто з часу затримання до часу постановлення Верховним судом постанови по кримінальному провадженню, так як вважає, що в касаційній скарзі прокурор просив скасувати вироки та повернути справу на новий судовий розгляд і позивач вимушений був брати участь в касаційному розгляді та захищатись від безпідставного звинувачення. В обґрунтування розміру спричиненої моральної шкоди зазначає, що внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності його звільнено з посади, йому важко було працевлаштовуватись так як він перебував в якості обвинуваченого в суді, не міг належно утримувати родину. Зазначає, що по кримінальному провадженню встановлено, що його було неправомірно затримано, незаконно проведено обшук, незаконно проводилось прослуховування телефону та аудіо -, відеоконтроль, тому посилаючись на вищевикладені обставини, вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 500000 грн є обґрунтованим. Також зазначає, що він поніс витрати на сплату послуг адвоката в розмірі 45000 грн, які також просив відшкодувати та стягнути загалом 545000 грн. з державного бюджету.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 300000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та 45000 грн, понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню.

В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Молібог Ю.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Постановлено у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності додаткове рішення.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6900 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року Сумська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення 300000 грн відшкодування моральної шкоди та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 258600 грн та в частині зменшення витрат за надання професійної правничої допомоги.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що враховуючи період перебування під слідством та судом, а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом, сума відшкодування моральної шкоди має становити 258600 грн, а не 300000 грн, як визначено місцевим судом.

Вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами заподіяння моральної шкоди у визначеному ним розмірі.

Посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні. Зазначає, що стягнута місцевим судом сума витрат на надання правової допомоги в сумі 45000 грн є неспівмірною зі складністю кримінального провадження та вчинених адвокатом дій, спрямованих на надання відповідної правової допомоги.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року Сумська обласна прокуратура, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить додаткове рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу.

Вважає, що судом першої інстанції зроблені помилкові висновки про те, що відсутність договору про надання правової допомоги не є підставою для відмови в задоволенні заяви та про наявність підстав для відшкодування 6900 грн витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з цим заява представника позивача про винесення додаткового рішення у цій справі не підлягала задоволенню.

Крім того зазначає, що місцевим судом невірно обраховано суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог. Зазначає, оскільки вимоги позивача задоволені частково на суму 345000 грн і ця сума від суми позову (545 000 грн) складає 63,3 % у відсотковому співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача мало б бути стягнуто 6330 грн витрат на професійну правничу допомогу, а не 6900 грн, стягнутих судом.

У відзиві на апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури Державна казначейська служба України просила скасувати основне та додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокуратури Микитенка В.П., представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2016 року позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 навпроти Сумського окружного адміністративного суду, затримано прокурором Харківської місцевої прокуратури № 6 та слідчою поліції в порядку статті 208 КПК України. Затримання відбулось в публічному місці на очах у місцевих мешканців.

05 жовтня 2016 року ОСОБА_1 був доставлений до ізолятора тимчасового тримання в м. Мерефа Харківського району Харківської області. В цей же день ОСОБА_1 в приміщенні ІТТ в м. Мерефа повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України - одержання службовою особою неправомірної вигоди, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

07 жовтня 2016 року Харківським районним судом Харківської області по справі № 635/7011/16-к у кримінальному провадженні № 0000075 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у 80 мінімальних заробітних плат.

10 жовтня 2016 року внесено заставу та ОСОБА_1 звільнено з-під варти, де утримувався з 04 жовтня 2016 року по 10 жовтня 2016 року.

18 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено про змінену підозру і його дії перекваліфіковані на ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

24 січня 2017 року стороною захисту подано прокурору клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку із відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_1 25 січня 2017 року прокурором у кримінальному провадженні та 26 січня 2017 року слідчим винесено постанову про відмову у задоволенні клопотань захисника про закриття кримінального провадження.

02 лютого 2017 року Зарічний районним судом м. Суми ОСОБА_1 змінено запобіжний захід із застави на особисте зобов`язання відповідно до ухвали по справі № 591/6433/16-к.

21 березня 2017 року прокурором вручено ОСОБА_1 обвинувальний акт та направлено справу до Зарічного районного суду м. Суми.

22 січня 2018 року ОСОБА_1 вручено змінений обвинувальний акт, відповідно до якого змінено обвинувачення на ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману вчиненого групою осіб.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню № 591/1578/17 виправдано ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини.

Ухвалою Сумського апеляційного суду по справі № 591/1578/17 від 06 травня 2020 року залишено без змін виправдувальний вирок Зарічного районного суду м. Суми по кримінальному провадженню, яким виправдано ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 27, ч. 1 ст. 369, ч. 2 ст. 190 КК України та ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку із недоведеністю вини.

Постановою Верховного суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду по справі № 591/1578/17 (провадження № 51-3669км20) від 18 листопада 2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Сумського апеляційного суду від 06 травня 2020 року щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без змін.

Після затримання позивача в засобах масової інформації з`явились повідомлення про подію затримання та висвітлена інформація негативна, що безумовно спричиняло ОСОБА_1 моральні страждання.

Позивач незаконно перебував під слідством і судом з 04 жовтня 2016 року - дати фактичного затримання по 06 травня 2020 року - дату постановлення ухвали Сумським апеляційним судом про залишення виправдувального вироку без змін. Вказаний період становить 43 місяці та 3 дні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди та суми, сплаченої ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги в кримінальному провадженні, завданої внаслідок незаконного притягнення як підозрюваного та обвинуваченого, при цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки незаконність перебування позивача під слідством та судом встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством і судом з 04 жовтня 2016 року - дати фактичного затримання по 06 травня 2020 року - дату постановлення ухвали Сумським апеляційним судом про залишення виправдувального вироку без змін. Вказаний період становить 43 місяці та 3 дні. Урахувавши мінімальний гарантований розмір компенсації моральної шкоди, який становить 258600 грн, а також те, що законом не передбачено обмеження максимального розміру моральної шкоди, суд стягнув 300000 грн на відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд врахував, що відповідно до вироку та ухвали апеляційної інстанції у кримінальному провадженні № 591/1578/17 констатовано обмеження конституційних прав на свободу, недоторканність та особисте приватне життя та спілкування, що полягало в незаконності затримання позивача, незаконності проведення освідування, незаконності проведення негласних слідчих та розшукових дій, проведенні розслідування з порушенням правил територіальної підслідності, наявності факту провокації вчинення злочину. Крім того, затримання позивача відбувалось у публічному громадському місці на очах у місцевих мешканців, що в ЗМІ поширилась інформація про затримання позивача, що неодмінно спричинило сильні душевні хвилювання. Суд виходив з засад розумності та справедливості, а також з того, що заподіяння моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не доведено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Таким чином, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття під варту та інших процесуальних дій, що обмежують права ОСОБА_1 , у останнього виникло право на відшкодування моральної шкоди та суми, сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: ст. 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо розміру моральної шкоди, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити слідуюче.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Місцевим судом вірно встановлено, що на правовідносини, що виникли між сторонами, розповсюджується Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», а ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди.

При цьому, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до обґрунтованого висновку, що належний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 в даному випадку складає 300000 грн, що відповідає принципу розумності та справедливості, а також вимогам ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Твердження в апеляційній скарзі Сумської обласної прокуратури про те, що судом безпідставно завищено розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Також місцевим судом було встановлено, що 04 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та адвокатом Грищуком Д.В. укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні та додаткову угоду, відповідно до якої гонорар адвоката за час надання правової допомоги у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування становить 10000 грн., на стадії розгляду справи в суді першої інстанції 15000 грн та 10000 грн гонорар успіху за постановлення судом виправдувального вироку, на стадії апеляційного судового провадження 10000 грн, на стадії касаційного судового провадження 10000 грн.

Факт надання правової допомоги у кримінальному провадженні підтверджується актами, відповідно до яких адвокату сплачено 25 березня 2017 року 10000 грн, 17 червня 2018 року 25000 грн та 12 травня 2020 року 10000 грн.

У наведених в ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону).

Позивач відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» має право на відшкодування сплачених захиснику у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги коштів, оскільки судовим рішенням встановлено факт незаконного повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 2 ст. 30 цього Закону встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. З аналізу даної правової норми можна прийти до висновку, що гонорар адвоката може визначатися або у фіксованому розмірі або ж у вигляді погодинної оплати.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю природою відноситься до договорів про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Отже, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в заявленому розмірі є правильним, оскільки позивач, відповідно до наведених норм закону, має право на відшкодування суми, сплаченої ним у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

При цьому така шкода, за законом, відшкодовується в повному обсязі, розмір якої було доведено стороною позивача належними та достатніми доказами, що містяться в матеріалах справи. Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру такої шкоди.

Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий суд врахував складність справи, фактично витрачений час на представництво інтересів заявника у суді, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта, проте не врахував, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягала відшкодуванню пропорційно до задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції позов задоволено частково, а саме на 63,30 %, відтак з відповідача підлягали стягненню на користь позивача 6330 грн (10000 * 63,30 % / 100) витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду слід визнати частково обґрунтованими та такі слід задовольнити частково та зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції з 6900 грн до 6330 грн., тобто пропорційно до задоволених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги Сумської обласної прокуратури про те, що відсутність договору про надання правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні заяви були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року задовольнити частково, а додаткове рішення відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції з 6900 грн. до 6330 грн.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381-384, 389 -390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 листопада 2021 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу Сумської обласної прокуратури на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2021 року змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6330 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 23 травня 2022 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко