КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/6104/22 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.
провадження №22-ц/824/9648/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» на ухвалу Дніпровського районного суду

м. Києва від 27 липня 2022 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг житлово-комунального господарства з ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року до Дніпровського районного суду м.Києв надійшла заява ТОВ «УІІК СЕРВІС» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надання послуг житлово-комунального господарства із ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що боржник ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а також паркомісць за НОМЕР_3, НОМЕР_2 в підземному паркінгу вказаного житлового будинку.

Зазначає, що заявник є управителем житлового будинку АДРЕСА_2 .

Так, заявником від імені співвласників вказаних житлових будинків з виконавцями деяких житлово-комунальних послуг були укладені відповідні договори, а власники квартир та нежитлових приміщень на підставі укладених із заявником договорів компенсовують витрати заявника на оплату житлово-комунальних послуг виконавцям даних послуг.

Між заявником та боржником на компенсацію понесених заявником витрат по оплаті житлово-комунальних послуг та на безпосереднє надання заявником певних послуг з утримання жилого будинку, в якому розташована квартира боржника, укладені три договори, а саме: договір №10-059 на надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій від 31.01.2012 року; договір №10-059 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 31.01.2012 року; договір №10-059 про виконання робіт (послуг) від 31.01.2012 року; договір №31/23 від 30.12.2012 року про надання послуг з утримання підземного паркінгу (машиномісця); договір №31/24 від 30.12.2012 року про надання послуг з утримання підземного паркінгу (машиномісця).

Вказує, що починаючи від грудня 2021 року та по даний час боржник припинив оплату поточних платежів за вищенаведеними договорами, і станом на 01.06.2022 року у нього виникла заборгованість у розмірі 47 731 грн 37 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року у видачі судового наказу відмовлено з підстав, передбачених ст.9 ст.165 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ТОВ «УІІК СЕРВІС» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтовує тим, що правила виключної підсудності спорів «з приводу нерухомого майна», як стосовно до норм ГПК України так і стосовно до норм ЦПК України, поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Вказує, що враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, заява про видачу судового наказу про стягнення з споживача заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, які стосуються об`єктів нерухомого майна, з урахуванням суб`єктного складу учасників даного наказного провадження, відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України має виключну підсудність Дніпровському районному суду м.Києва за місцезнаходженням нерухомого майна.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно зі ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповіді на запит суду, в порядку ч.4 ст.165, ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання боржника, відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою проживання: АДРЕСА_3 , що у Печерському районі м. Києва, та не належить до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва.

Проте, вказане судове рішення не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Встановлено, що заявник ТОВ «УІІК СЕРВІС» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних за адресою: АДРЕСА_4 та паркомісць НОМЕР_1, НОМЕР_2 в підземному паркінгу під цим житловим будинком.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції не звернув уваги на наступні обставини.

За змістом ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно зі статтею 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За ч.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та паркомісць за НОМЕР_1, НОМЕР_2 в підземному паркінгу цього будинку, що підтверджується наданими до заяви доказами, зокрема договором №31/23 від 30 грудня 2012 року, то за таких обставин суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про відмову у видачі судового наказу.

При цьому колегія суддів враховує п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Дніпровського районного суду

м. Києва відповідно до вимог ст.379 ЦПК України.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ТОВ «УІІК СЕРВІС», скасування ухвали Дніпровського районного суду

м. Києва від 27 липня 2022 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УІІК СЕРВІС» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: