Справа № 461/8124/21 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1758/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування з 12.10.2010 року по 24.07.2018 року незаконно перебував під слідством та судом, що становить 7 років 9 місяців та 13 днів (а всього 2 843 дні), з яких 11 днів утримувався в ІТТ ЛМУ УМВС України у Львівській області.

Зокрема, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.06.2015 року вирок Сихівського районного суду від 26.12jf2.014 року відносно нього в черговий раз було скасовано, а справу повернуто прокурору м. Львова для організації проведення додаткового розслідування.

Однак, 23.07.2018 року прокурором Сихівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 1 кримінальне провадження, внесене 20.08.2015 року до СРДР за №0002297 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, закрито за п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення за фактами вчинення шахрайських дій стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Внаслідок вищенаведених подій у позивача погіршився психофізіологічний й психоемоційний стан, стан здоров`я, мав місце пролонгований стресовий вплив, він переживав, оскільки раніше не притягався до кримінальної відповідальності, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочинів. Крім того, за цей період часу кардинально змінився його усталений спосіб життя, внаслідок незаконного обвинувачення він був звільнений з роботи, піддавався образам в силу звинувачення його у вчиненні злочиннів (а.с. 1-5).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 90-97).

Дане рішення оскаржив представник позивача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а відтак на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також нормам чинного законодавства (а.с. 102-111).

Апелянт та його представник, будучи своєчасно (17.10.2022 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи о 12-00 год. 07 листопада 2022 року (а.с. 138, 142), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи: на підставі наявних у ній даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги до відповідачів обґрунтовуються посиланням на статтю 56 Конституції України, статтю 1176 ЦК України та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (а.с. 1-5).

Частиною 2 вищезгаданої статті 1176 ЦК України встановлено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Законом, який визначає випадки, коли у фізичної особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статтею 2 якого встановлено вичерпний перелік таких підстав і обов`язковою умовою такого відшкодування є незаконність дій згаданих органів або їхніх посадових осіб.

Як встановлено судом та стверджується матеріалами справи, постановою Сихівського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2014 року у кримінальній справі № 1/354/11 було задоволеним клопотання адвоката підсудного ОСОБА_2 (позивача/апелянта у даній цивільній справі) та звільнено останнього від кримінальної відповідальності за частинами 1 та 4 статті 358 КК України, а згадану кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 4 статті 358 КК України, закрито у зв`язку з закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав, на що (закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав) ОСОБА_2 (як особа з вищою юридичною освітою; а.с. 38) дав свою згоду (а.с. 143-144).

Вищенаведені обставини позивачем (апелянтом) не оспорюються.

За змістом частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, в питанні, чи мали місце кримінально карані дії та чи були вчинені вони особою, стосовно якої ухвалено цю постанову, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності цієї особи.

За вищенаведених обставин в їх сукупності суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди, оскільки законність дій відповідачів стосовно позивача в сукупності цих дій стверджується вищезгаданою постановою Сихівського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2014 року, яка залишається в законній силі, і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

В апеляційній скарзі також не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) досліджені неповно та (або) неправильно), так само, як не зазначено, які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 24 січня 2022 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р. П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.