ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/62/22

Головуючий у першій інстанції - Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1086/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди (суддя Кравчук М.В.), ухвалене о 15 год. 12 хв. у м.Сновськ, повний текст рішення складено 08 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (з урахуванням зменшених позовних вимог) 4690 грн 43 коп. майнової шкоди, 45 000 грн - моральної шкоди, а також 9500 грн витрат за надання правничої допомоги адвокатом. Позов мотивовано тим, що 01 травня 2019 року о 19 год. 40 хв. позивачка зі своїм неповнолітнім сином знаходилася вдома, коли в двір прийшла в нетверезому стані ОСОБА_2 і почала бити ОСОБА_1 . У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивачці був виписаний листок непрацездатності для амбулаторного лікування з періодичним продовженням з 02 травня по 07 червня 2019 року. За дії відповідачки було порушено кримінальну справу. Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, цивільний позов залишено без розгляду. ОСОБА_1 вказувала, що їй не відшкодовано матеріальну та моральну шкоду. За доводами позивачки, у зв`язку з початком весняних робіт в городі вона вимушена була наймати сусідів. Сусідка ОСОБА_3 кожного дня вранці і ввечері доїла двох корів з 01 травня по 01 червня 2019 року, за що позивачка заплатила їй 1550 грн. Сусідка ОСОБА_4 обробляла з донькою город і варила позивачці з сином їсти з 02 по 31 травня 2019 року, за що остання їй заплатила 700 грн. У зв`язку з необхідністю поїздок до лікаря ОСОБА_1 вимушена була наймати автомобіль ОСОБА_5 , якій за 6 поїздок сплатила 1200 грн. Також під час лікування позивачка купувала ліки, на що витратила 296,95 грн. За 2 поїздки до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатила 1000 грн ОСОБА_6 . Крім майнової шкоди, позивачці заподіяно моральну шкоду, яку вона обґрунтовує тим, що вона перенесла біль, погано спала, була принижена діями відповідачки в очах сина і односельчан. Розгляд кримінальної справи також вплинув на неї негативно.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2022 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 440,42 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 91,30 грн; стягнуто з відповідачки на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 109,50 грн. Рішення суду мотивовано тим, що наявні підстави для часткового задоволення позову в частині матеріальної шкоди, пов`язаної із придбанням ліків та однією поїздкою до лікарні, на загальну суму 440,42 грн. Також суд дійшов висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливостя з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду частково змінити, задовольнивши її позов у повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд зробив висновок лише на підставі висновку судово-медичного експерта №6 та не бере до уваги показів позивачки, покази свідків та обставин справи. ОСОБА_1 наголошує на тому, що саме ОСОБА_2 спричинила їй вивих лівого плеча, в той період ніякої подібної другої ситуації у позивачки не було і відповідачка не навела. За доводами позивачки, висновок експертизи не відповідає обставинам справи. ОСОБА_1 посилається, що суд прийняв до уваги лише одну поїздку до Городнянської районної лікарні і не прийняв до уваги поїздки в Сновську районну лікарню та доставку свідків в Щорський районний суд, не врахувавши при цьому, що скористатися громадським транспортом позивачка не може, оскільки з Петрівки до м.Сновськ та до Корюківки автобуси кілька років не ходять, автостанцій нема. Також позивачка вказує, що суд не в повній мірі врахував її страждання і страждання дитини, тому моральну шкоду стягнув у меншому розмірі, ніж мінімальна заробітна плата. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що договір про надання правничої допомоги укладено у травні 2019 року, а квитанція на суму 8500 грн виписана 26 жовтня 2019 року, тобто коли велося досудове слідство.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідачка посилається, що з аналізу документів кримінального провадження вбачається, що у ході конфлікту позивачка не могла отримати вивих плеча, у нанесенні вказаної травми органом досудового розслідування ОСОБА_2 не обвинувачувалася, отже у позивачки відсутні належні та допустимі докази того, що вивих лівого плеча вона отримала саме внаслідок дій відповідачки. ОСОБА_2 вважає, що оскільки експертиза проведена в рамках кримінальної справи і покладена в основу обвинувального акта, то судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги її висновки та враховано при вирішенні даної цивільної справи. За доводами відповідачки, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному саме через вивих лівого плеча, який отримала не внаслідок дій ОСОБА_2 , і негативні зміни в її житті спричинені більше цією травмою, аніж синцями і ссаднами, отриманими внаслідок конфлікту з відповідачкою, які не спричинили розлад здоров`я, що встановлено експертним висновком №36 від 02 липня 2019 року. Також ОСОБА_2 вважає, що питання відшкодування витрат, понесених позивачкою в результаті розгляду кримінальної справи №749/870/19, повинно вирішуватися саме в рамках цієї справи, а не іншої цивільної справи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог, то в частині задоволених позовних вимог воно судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

По справі встановлено, що 02 травня 2019 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про те, що 01 травня 2019 року, близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи на території господарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних стосунків, протиправно, з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_1 не менше двох ударів кулаком в область правого вуха та не менше двох ударів кулаком в грудну клітину зліва, в результаті чого спричинила останній, згідно висновку судово-медичної експертизи №36 від 02.07.2019, тілесні ушкодження у вигляді синця правої вушної раковини, ссаден лівої молочної залози, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я (а.с.8-9 т.1).

Згідно з випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 встановлено діагноз: вивих лівого плеча звичний 01.05.19р, забій правої вушної раковини, г.періхондрит, забій м`яких тканин голови (а.с.10 т.1).

23 серпня 2019 року ОСОБА_2 вручено повідомлення про підозру (а.с.23-25 т.1).

28 серпня 2019 року складено обвинувальний акт, з якого вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01 травня 2019 року близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи на території господарства, що розташоване по АДРЕСА_1 , на грунті особистих неприязних стосунків, протиправно, діючи з прямим умислом на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_1 не менше двох ударів кулаком в область правого вуха та не менше двох ударів кулаком в грудну клітину зліва, в результаті чого спричинила останній, згідно з висновком судово-медичної експертизи №36 від 02 липня 2019 року тілесні ушкодження у вигляді синця правої вушної раковини, ссаден лівої молочної залози, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я (а.с.28-30 т.1).

Ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2021 року клопотання обвинуваченої ОСОБА_2 задоволено; звільнено ОСОБА_2 від відповідальності, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності; кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000132 від 02 травня 2019 року відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрито; цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с.31-32 т.1).

Згідно з розпискою від 6 червня 2019 року ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_1 у зв`язку з її хворобою доїла її 2 корови вранці і ввечері з 1 травня 2019 року по 1 червня 2019 року, за що отримала від ОСОБА_1 по 50 грн за день в сумі 1550 грн (а.с.35 т.1).

Відповідно до розписки від 1 червня 2019 року ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_1 в зв`язку з її хворобою варила їсти, садили й обробляли городи і допомагали по господарству з 2 травня 2019 року по 31 травня 2019 року, за що отримала від ОСОБА_1 700 грн (а.с.36 т.1).

7 червня 2019 року ОСОБА_5 склала розписку про те, що вона на прохання ОСОБА_1 возила її до лікарні з 1 травня 2019 року в зв`язку з її хворобою по 7 червня 2019 року, за 6 поїздок до лікарні отримала 1200 грн (а.с.37 т.1).

Згідно з розпискою від 21 жовтня 2021 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_1 за 2 поїздки на її прохання в суд м.Корюківка 1000 грн за купування бензину та роботу (а.с.38 т.1).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №36 від 02 липня 2019 року у ОСОБА_1 виявлені: а) вивих лівого плеча, утворений дією механічних сил, за механізмами тяжіння та ссуву відноситься до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, не відповідають можливості утворення за обставин, викладених у описовій частині ухвали слідчого судді; б) синець правої вушної раковини, ссадна лівої молочної залози, утворені дією твердих тупих предметів, за механізмами удару та тертя відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що не спричинили розладу здоров`я, не протирічать можливості утворення в час та за обставин, викладених у описовій частині ухвали слідчого судді - 01.05.2019 р. (а.с.69-70, 73 т.1).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина друга цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між фізичним впливом відповідачки на ліве плече позивача та отримання позивачкою у зв`язку з цим звичного вивиху.

Так, досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_2 умисно нанесла ОСОБА_1 не менше двох ударів кулаком в область правого вуха та не менше двох ударів кулаком в грудну клітину зліва.

Свою вину в спричиненні саме зазначених у повідомленні про підозру тілесних ушкоджень відповідачка визнала, що підтверджується протоколом допиту підозрюваного.

В обвинувальному акті, який було передано до суду, також зазначено про обвинувачення ОСОБА_2 у завданні тілесних ушкоджень, встановлених досудовим розслідуванням.

Для вирішення питань, які мають істотне значення для кримінального провадження, слідчим суддею було призначено експертизу, за результатами проведення якої експертом встановлено, зокрема, що вивих лівого плеча не відповідає можливості утворення за обставин, викладених в описовій частині ухвали.

При цьому, слідчим суддею на вирішення експертизи були поставлені питання із зазначенням обставин нанесення тілесних ушкоджень відповідачкою позивачці.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності описової частини ухвали слідчого судді є необгрунтованими.

У суді першої інстанції представник позивачки зауважив про відсутність наміру клопотати про проведення у цивільній справі відповідної експертизи.

Суд першої інстанції надав правову оцінку висновку експертизи і врахував її результати при розгляді даної цивільної справи.

Враховуючи викладене, матеріалами справи не підтверджено, що вивих лівого плеча позивачки стався саме внаслідок дій відповідачки, відповідно відсутні підстави для відшкодування позивачці витрат, понесених нею на наймання сусідів для доїння корів (1550 грн) та допомогу по господарству (700 грн), оскільки такі витрати були понесені нею саме у зв`язку з неможливістю це робити самостійно через вивих лівого плеча.

Посилання ОСОБА_1 на показання свідків не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вбачається, що свідки не були присутні безпосередньо при нанесенні ОСОБА_2 тілесних ушкоджень позивачці.

За змістом ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи те, що неправомірними діями відповідачки позивачці було завдано моральні страждання, пов`язані зі спричиненням останній тілесних ушкоджень, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивачки 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Доводи ОСОБА_1 , що суд не в повній мірі врахував її страждання і страждання її сина, є безпідставними, оскільки судом враховано, що відповідачка чинила неправомірні дії відносно позивачки в присутності її неповнолітнього сина, що є неприпустимим.

Також суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що процесуальні витрати, понесені позивачкою як потерпілою у кримінальному провадженні №0000132 на правову допомогу та прибуття до місця досудового розслідування або судового провадження, не підлягають стягненню в межах даної справи.

Так, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі №598/1781/17 (постанова від 17 червня 2020 року) КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Невирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання. Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

З ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2021 року вбачається, що під час розгляду кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні не вирішувалося.

Оскільки послуги ОСОБА_6 були пов`язані з судовими витратами для прибуття до суду у межах кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що питання відшкодування таких витрат повинно вирішуватися саме в рамках вказаної кримінальної справи. Із вказаних підстав питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час кримінального провадження, не можуть бути вирішені у даній цивільній справі.

Щодо питання витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду даної цивільної справи, то суд вірно визначив їх розмір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, оскаржуване рішення суду в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 08 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: