Справа № 450/3164/20 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3701/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю представника заінтересованої особи Репецького В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 адвоката Репецького Віталія Васильовича на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року у складі судді Добош Н.Б. у справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б., Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на бездіяльність приватного виконавця, -

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність приватного виконавця, просила скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. про відкриття виконавчого провадження ВП №64320979 з виконання Судового наказу №450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 19 листопада 2020 року, скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округ Львівської області Петрусь І.Б. (м.Львів) про стягнення суми боргу, судового збору, витрат на здійснення виконавчого провадження та про накладення арешту на майно (кошти) боржника ОСОБА_3 , скасувати інші вжиті виконавцем заходи у ВП №64320979 щодо виконання Судового наказу №450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 19 листопада 2020 року, зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. (м. Львів) провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та повернути ОСОБА_2 усю суму безпідставно стягнутих у виконавчому провадженні ВП №64320979 з виконання Судового наказу №450/3164/20 коштів, стягнути з приватного виконавця виконавчого округ Львівської області Петрусь І.Б. 1000 грн. моральної шкоди та 3000 грн. витрат за послуги адвоката.

Скаргу обґрунтовувала тим, що на виконання Судового наказу №450/3164/20 від 19.11.2020 приватним виконавцем виконавчого округ Львівської області Петрусь І.Б. розпочате виконавче провадження ВП №64320979. Водночас, з метою виконання договірних зобов`язань перед АТ «Львівгаз», у вересні, до постановлення судового рішення, ОСОБА_2 повністю погасила заборгованість, як за поставлений природній газ, так і за його постачання в сумі 1825,20грн., що стверджується квитанціями №59 та №60 від 26.09.2020. Крім того, відсутність заборгованості перед АТ «Львівгаз» станом на час відкриття виконавчого провадження стверджується і довідкою №, виданою АТ «Львівгаз» 14.04.2021.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню. Крім того, у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір не стягується.

Всупереч вказаним нормам, приватний виконавцем не було прийнято постанови про закінчення виконавчого провадження. Крім того, приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у результаті чого безпідставно заблоковано банківські рахунки. У результаті такої бездіяльності, приватним виконавцем їй спричинено моральну шкоду та понесено витрати на послуги адвоката. Просила скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петрусь Ігоря Богдановича скасувати арешт, накладений постановою від 28 січня 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №64320979 з виконання судового наказ №450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 19 листопада 2020 року.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б., Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» в частині скасування постанови про стягнення витрат на здійснення виконавчого провадження закрито.

В задоволенні іншої частини вимог скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. на користь ОСОБА_2 витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

Не погоджуючись з даною ухвалою, в частині задоволення скарги ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б., в особі адвоката Репецького В.В., оскаржив таку в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначив, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що судом не було належним чином надіслано на адресу приватного виконавця копію скарги ОСОБА_2 . Про дату судового засідання приватний виконавець був повідомлений телефоном. Прибувши в судове засідання, приватний виконавець та адвокат не мали можливості надати свої пояснення через відсутність електроенергії у приміщенні суду. В день розгляду скарги, приватний виконавець був залучений до проведення виконавчих дій в межах іншого виконавчого провадження. Водночас, судом не витребовувались копії матеріалів виконавчого провадження, що вплинуло на всебічність розгляду скарги та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Наголошує, що висновки в оскаржуваному судовому рішенні про те, що станом на момент відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу №450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області, такий був виконаний повністю, не грунтуються на доказах, котрі наявні в матеріалах справи.

Так, квитанція №59 про сплату 1823 грн. оплачена 26.09.2020, в той час коли судовий наказ №450/3164/20 винесений Пустомитівським районним судом Львівської області 08.10.2020 року та виданий стягувачу 19.11.2020. Стосовно довідки АТ «Львівгаз» № від 14.04.2021, з такої не вбачається, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження заборгованість була погашена. Навпаки, зазначена довідка підтверджує наявність заборгованості за боржником станом до 09.02.2021 лише по особовому рахунку № НОМЕР_1 , а не по боржнику в цілому. Довідка про те, що станом на 01.02.2021 у боржника наявна заборгованість, де окремо дописано про відсутність заборгованості не скріплена печаткою стягувача та подана у формі фотокопії, що не має жодних підстав для врахування останньої. Крім того, як вбачається із меморіального ордера від 21.04.2021 №17000019SB боржником сплачено на депозитний рахунок приватного виконавця 210,20 грн. Наведений період не передує часу винесення оскаржуваної постанови. Скаржник, у разі відсутності боргу повинна була подати заяву та докази про погашення боргу, а також заяву про скасування судового наказу, проте боржник вирішила подати скаргу на дії приватного виконавця.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що дії приватного виконавця при винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2021 відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження не скасована, боржником як додатки до скарги надано докази невиконання виконавчого документу на момент винесення постанови про арешт коштів, наведене свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні скарги.

Також, з посиланням на постанов Верховного Суду від 18.01.2018 в справі №565/256/15-ц вважає, що відсутні підстави для сплати судового збору.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року в частині задоволення скарги ОСОБА_2 та стягнення витрат на правничу допомогу, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 в оскаржуваній частині; стягнути з ОСОБА_2 6000 грн. витрат на правову допомогу, понесені приватним виконавцем Петрусь І.Б.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Заявник ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

За змістом статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Положеннями частини першої статті 18 ЦПК України також визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, - і за її межами.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2 в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу № 450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 19.11.2020 такий був повністю виконаний. Тому, накладений арешт на кошти боржника порушує право на вільне володіння та розпорядження своїм майном, а також порушує як майнові так і немайнові права боржника.

В той же час, суд дійшов висновку, що дії приватного виконавця при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2021 відповідали вимогам ЗУ «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Судом встановлено, що 08.10.2020 Пустомитівським районним судом Львівської області видано судовий наказ по справі № 450/3164/20 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 1579, 16 грн. боргу за надані послуги з розподілу газу. Судовий наказ набрав законної сили 19.11.2020 року та в цей день був виданий стягувачу.

28.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. за вх. №75 одержано заяву стягувача АТ «Львівгаз» від 21.01.2021 про відкриття виконавчого провадження.

Постановою від 28.01.2021 приватним виконавцем Петрусь І.Б. відкрито виконавче провадження № 64320979 з примусового виконання судового наказу №450/3164/20 від 19.11.2020, копії якої скеровано сторонам виконавчого провадження за супровідним листом №315 від 28.01.2021, рекомендованою кореспонденцією.

28.01.2021 приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій. Також 28.01.2021 приватним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

Постановою від 28.01.2021 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. наклав арешт на кошти боржника ВП№64320979 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 2440,74 грн., копію якої скеровано сторонам виконавчого провадження зі супровідним листом №317 від 28.01.2021.

12.02.2021 приватним виконавцем Петрусь І.Б. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №64320979 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 2440,74 грн., копії якої скеровано сторонам виконавчого провадження та роботодавцю супровідним листом №641 від 12.20.2021.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 4 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із ч. 5, 7 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною 4 статті 59 Закону України Про виконавче провадження.

Накладаючи арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 , яка не виконала судове рішення (судовий наказ), приватний виконавець у постанові від 28 січня 2021 року зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що приватний виконавець відкриваючи виконавче провадження, правильно виніс постанову про арешт коштів боржника, оскільки на час вирішення питання, як про відкриття виконавчого провадження так і питання про арешт коштів боржника, в останнього були відсутні відомості про добровільне виконання судового наказу №450/3164/20 виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 19.11.2020.

Отже, приватним виконавцем при винесенні вказаної постанови не було порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження». Дії приватного виконавця узгоджувалися з нормами ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Саме по собі пред`явлення ОСОБА_2 квитанції №60 про сплату 26.09.2020 АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» 1 823, 20 грн. та довідки № , виданої АТ «Львівгаз» 14.04.2021 про відсутність заборгованості станом на 01.02.2021, не може бути підставою для скасування арешту, накладеного постановою приватного виконавця від 28.01.2021 у ВП №64320979, оскільки такі докази могли бути підставою для скасування судового наказу у зв`язку з відсутністю заборгованості.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді скарги порушені норми процесуального права, а тому на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги в частині, яка переглядається судом.

Згідно ч.1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із підпунктом "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Таким чином, встановлено дискреційне повноваження суду зазначити в резолютивній частині судового рішення про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із вимогами ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Виходячи з вищенаведеного з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.

Разом з тим, ухвала у частині стягнення витрат на правову допомогу підлягає також скасуванню, з постановленням нового судового рішення про відмову в стягненні судових витрат із приватного виконавця Петрусь І.Б., у зв`язку з відмовою в задоволенні скарги ОСОБА_2 .

Перевіряючи мотиви апеляційної скарги щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, понесених приватних виконавцем Петрусь І.Б., колегія суддів виходить з такого.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. При цьому, будь-яких обмежень щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду судом процесуальних питань, пов`язаних із виконанням рішення суду, цивільне процесуальне законодавство не містить.

Аналізуючи подані апелянтом документи на підтвердження необхідності понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне виключити, як не підтверджені в п. 1.2 Акту №1 приймання виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги від 10.09.2021 року, витрати на підготовку і написання заяви про роз`яснення ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 26.08.2021 в справі №450/3164/20, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які заяви з приводу роз`яснення оскаржуваної ухвали.

Відтак, з метою забезпечення принципу цивільного судочинства щодо відшкодування судових витрат стороні, яка їх понесла, чи має понести, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу в означеній частині задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. 3000 грн. витрат на правову допомогу, які останній має понести на виконання п. 3.1 Договору №10/9/21 від 10.09.2021 року. Вказаний розмір відповідає співмірності, обґрунтованості та пропорційності наданих послуг адвоката.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області ОСОБА_1 адвоката Репецького Віталія Васильовича задовольнити частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року в частині зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича скасувати арешт, накладений постановою від 28 січня 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №64320979 з виконання судового наказу №450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області від 19 листопада 2020 року та стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича на користь ОСОБА_2 витрати на надання правничої допомоги у розмірі 3000 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича про арешт коштів боржника від 28 січня 2021 року, винесену у виконавчому провадженні №64320979 з виконання судового наказу №450/3164/20, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 19 листопада 2020 року та стягнення витрат на надання правничої допомоги в розмірі 3000 грн. - відмовити.

Врешті ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок витрат на оплату правової допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2022 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк