Справа № 127/7083/22
Провадження 2/127/919/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2022 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якій позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 580 709,76 гривень.

23.05.2022 року позивач подала заяву про забезпечення цього позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони відчуження автомобіля BMW X5, днз НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 . Заява мотивована тим, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль BMW X5, днз НОМЕР_1 , вартістю 573 230 гривень. На думку позивача, відповідач ОСОБА_2 може відчужити автомобіль або іншим чином ним розпорядитися, щоб у разі задоволення позову, не було можливості звернути стягнення на це майно.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. ст. 156,158 ЦПК України).

Обґрунтованість заяви про забезпечення позову повинна бути доведена заявником, з врахуванням вимог ст.12 ЦПК України.

Разом з цим, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Положеннями п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи характер позову та подані докази при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Крім того, суд має враховувати, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача чи третіх осіб.

Заявник, посилаючись в заяві про забезпечення позову на те, що відповідач ОСОБА_2 володіє на праві власності автомобілем BMW X5, днз НОМЕР_1 , не долучила до матеріалів заяви належних доказів зазначеного. Так, з доданого позивачем витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, вбачається, що 17.01.2019 року на підставі договору застави від 17.01.2019 року до Реєстру було внесено приватне обтяження (застава рухомого майна), за яким боржником є ОСОБА_2 . Однак з цього витягу неможливо однозначно встановити, що боржник за витягом ОСОБА_2 та відповідач у справі ОСОБА_2 є однією особою. Жодних ідентифікуючих даних боржника (дата народження, РНОКПП, адреса реєстрації), крім прізвища, ім`я, по батькові, Витяг не містить. Крім того, матеріали заяви не містять актуальну інформацію про те, кому на праві власності належить автомобіль BMW X5, днз НОМЕР_1 , станом на дату подання заяви до суду. Належним доказом зазначеного могла б бути відповідна інформація, надана Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС у Вінницькій області, яка в матеріалах заяви відсутня.

З огляду на викладене суд констатує, що за наведеної доказової бази, суд не може встановити чи не порушить забезпечення позову права інших осіб, які можливо мають речове право на автомобіль BMW X5, днз НОМЕР_1 .

За таких обставин та наведеної вище аргументації, внесена на розгляд суду заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення., а тому в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353- 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя: