Справа № 466/4559/21 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/87/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
№22-ц/811/335/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Дубініна Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» про поділ майна в натурі, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Поділено в натурі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 :

виділено ОСОБА_2 в особисту приватну власність приміщення контори, площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 11040120 грн., як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (окрема інвентарна одиниця часткою 1);

виділено товариству з обмеженою відповідальністю «Синеон» в особисту приватну власність побутові приміщення, площею 105,9 кв.м. (буд. літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 721560 грн., як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (окрема інвентарна одиниця часткою 1).

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_2 та товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» на вказане вище нерухоме майно.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 11350 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2021 року у задоволенні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Синеон» про стягнення судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу адвоката у розмірі 40500 грн., відмовлено.

Обидва рішення суду оскаржив відповідач ТОВ «Синеон», просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, або ж, якщо суд дійде висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Синеон» грошову компенсацію в сумі 3630261 грн. 60 коп., а також судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу адвоката.

Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідач не є співвласником побутових приміщень, площею 105,9 кв.м., та приміщення контори, площею 180,3 кв.м., оскільки в матеріалах справи наявна інформаційна довідка від 21 травня 2021 року, якою підтверджується належність вказаного нерухомого майна позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, окрім цього, дана обставина визнається позивачем, а тому не підлягає доказуванню.

Звертає увагу, що укладаючи договір №07/21 від 09 березня 2021 року, позивач розумів, що набуває об`єкт малої приватизації у спільну часткову власність.

Апелянт вважає, що судом не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення відповідачем прав та/або законних інтересів позивача.

Зазначає, що суд визнав встановленою обставину звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти договір про поділ в натурі нерухомого майна, однак, на переконання апелянта, ця обставина не доведена позивачем.

Крім того, зазначає, що суд визнав встановленим факт технічної можливості поділу спірного об`єкта нерухомого майна на підставі неналежних та недопустимих доказів.

Додає, що позивач помилково дійшов висновку про належність йому окремого майна приміщення контори, а не володіння часткою в об`єкті нерухомого майна із реєстраційним номером 01, у такому випадку позивач мав би змінити спосіб захисту і звернутись із заявою про визнання права особистої приватної власності на окреме майно.

Вказує, що у випадку задоволення позову, позивачу буде передано майно, вартість якого перевищує належну йому частку в об`єкті нерухомого майна, а тому суд повинен стягнути з позивача у користь відповідача грошову компенсацію в розмірі 3630261 грн. 60 коп.

Апелянт вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, застосувавши норми Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Також апелянт просить врахувати, що їхньою стороною заявлено відвід судді Свірідовій В.В., однак, у задоволенні такої заяви відмовлено, разом з тим, на переконання апелянта, суддя не повинна була розглядати справу та підлягала самовідводу.

Додає, що відповідно до заяви від 04 грудня 2021 року про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції повинен був вирішити питання про судові витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу в розмірі 40500 грн., а не відмовляти у стягненні таких судових витрат.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційних скарг, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

За змістом ст.ст.316, 317, 318 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У частині третій статті 358 ЦК України зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно з частиною третьою статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Однак, якщо один із співвласників бажає поділу майна в натурі, а інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними, цей співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Судом встановлено, що 09 березня 2021 року між ОСОБА_2 (покупцем) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (продавцем) укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності: окремого майна приміщення контори, площею 180,3 кв.м. (будівля літ. «Б-1»), яке становить 63/100 реальної частки нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами електронного аукціону, оформленого протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2021-01-22-000004-2 від 18.02.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. та зареєстрований в реєстрі за №909 (а.с.9-13).

Згідно з пунктом 1.3 договору, земельна ділянка, на якій розташований об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу права власності на об`єкт приватизації. Земельна ділянка, згідно державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №189388, виданого 09 березня 2005 року Львівським міським управлінням земельних ресурсів, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №03:05:438:00425, кн.03-4, перебуває у фактичному користуванні та виділялась для обслуговування вказаного майна.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що згідно з протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2021-01-22-000004-2, сформованим 18.02.2021 року та затвердженим наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 26.02.2021 року №00557, ціна продажу об`єкта приватизації становить 11040120 грн., у тому числі ПДВ 1840020 грн.

По акту приймання-передачі від 15 березня 2021 року вказаний об`єкт нерухомого майна переданий від продавця до покупця (а.с.14).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 17 березня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. вчинено запис про державну реєстрацію прав №41069934, відповідно до якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на приміщення контори, площею 180,3 кв.м., що становить 63/100 реальної частки нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №01 (а.с.17-25).

06 жовтня 2020 року між ТОВ «Синеон» (покупцем) та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях (продавцем) укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності: окремого майна побутових приміщень, площею 105,9 кв.м. (будівля літ. «А-2»), яке становить 37/100 реальної частки нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами електронного аукціону, оформленого протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2020-08-04-000139-3 від 03.09.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юріяком М.І. та зареєстрований в реєстрі за №2796 (а.с.118-123).

Згідно з пунктом 1.3 договору, земельна ділянка, на якій розташований об`єкт приватизації, не є предметом купівлі-продажу за цим договором, тому питання землекористування покупець вирішує самостійно в установленому чинним законодавством порядку, після переходу права власності на об`єкт приватизації.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що згідно з протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2020-08-04-000139-3, сформованим 03.09.2020 року та затвердженим наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях від 15.09.2020 року №01197, ціна продажу об`єкта приватизації становить 721560 грн., у тому числі ПДВ 120260 грн.

З урахуванням наведених вище положень договорів, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що позивач та відповідач приймали участь у малій приватизації державної власності, шляхом купівлі конкретно визначеного майна (будівель/приміщень) «окремого майна», із визначенням частки, яку це майно становило в об`єкті нерухомості по АДРЕСА_1 для кожного із них.

Згідно з довідкою Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №1856 від 05.05.2021 року (а.с.26), належні ОСОБА_2 приміщення контори, площею 180,3 кв.м., знаходяться в будівлі під літ. «Б-1», яка є окремо стоячою будівлею та має окремий вхід. Також вказано на технічну можливість виділення даної будівлі у самостійний об`єкт нерухомого майна, без проведення будівельних робіт, які потребують отримання дозволу на їх проведення.

Технічна можливість поділу об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 з виділенням кожному із співвласників належних і вказаних у договорах купівлі-продажу приміщень, відповідно до їхньої частки в цьому нерухомому майні, в окремі самостійні об`єкти нерухомості, підтверджена й висновком судової будівельно-технічної експертизи №2925 від 02.07.2020 року (а.с.65-70).

Доводи відповідача про виплату йому грошової компенсації є безпідставними, оскільки в результаті поділу кожний із співвласників отримує ті приміщення, які він купив за договором купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності.

Таким чином, за встановлених і наведених вище обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та враховуючи результат вирішення даного спору задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, суд першої інстанції правильно відмовив відповідачу у задоволенні його вимоги про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

Отже, доводи апеляційних скарг не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваних рішень, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Синеон» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2021 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 04 листопада 2022 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич