ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №577/5538/21

Номер провадження 22-ц/816/954/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

у присутності :

позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Огорілка Юрія Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Огорілком Юрієм Миколайовичем, на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2022 року у складі судді Буток Т.А., ухваленого в м. Конотоп Сумської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Конотопської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету, зобов`язання зарахувати на квартирний облік,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Огорілка Ю.М., звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2000 року матір ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було позбавлено батьківських прав відносно нього. Відомості про батька позивача внесені згідно вимог ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 20 червня 2011 року позивачу було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування» після досягнення 16 років позивач мав бути взятий на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Однак, матір ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , будучи позбавленою батьківських прав відносно нього, здійснила приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 22,2 кв.м. 12 травня 2005 року видано свідоцтво про право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на це нерухоме майно.

У подальшому, 08 листопада 2010 року виконавчим комітетом Конотопської міської ради було видано свідоцтво № 11882 про право власності на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить 11/200 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , житловою площею 75,0 кв.м.

Рішенням від 27 серпня 2012 року № 238 виконавчий комітет Конотопської міської ради вирішив закріпити за ОСОБА_1 житлове приміщення, що складається з 11/200 частини буд. АДРЕСА_2 .

Проте, зазначені дії виконавчого комітету Конотопської міської ради є безпідставним та позбавляють позивача законного права на забезпечення позачергово впорядкованим житлом за місцем перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Вважає також, що виконавчий комітет своїм рішенням безпідставно закріпив за позивачем 11/200 зазначеного житлового будинку, адже частка, що припадає позивачу - 4,125 житлової площі, є значно меншою від встановлені законодавством норми.

У відповідь на заяву від 11 жовтня 2011 року, виконавчий комітет Конотопської міської ради листом від 02 листопада 2021 року № 0111/3267 повідомив, що ОСОБА_1 не має підстав для постановки його на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Посилаючись на викладене, просив суд ухвалити рішення яким визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27 серпня 2012 року про закріплення за ОСОБА_1 житлового приміщення, що складається із 11/200 частини будинку АДРЕСА_2 , зобов`язати виконавчий комітет Конотопської міської ради взяти ОСОБА_1 на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та включити його до списку громадян, які мають право на позачергове одержання житлових приміщень на підставі ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства».

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Огорілка Ю.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27 серпня 2012 року, не взяв до уваги те, що на момент приватизації житлового приміщення ОСОБА_1 було 10 років і правомочності діяти від його імені ОСОБА_2 , не мала, так як була позбавлена батьківських прав щодо позивача. Крім того, оскаржуваним рішенням за позивачем закріплено 11/200 приміщення, житловою площею 75,0 кв.м., що є меншою за норму, що має надаватися для проживання осіб.

Посилання відповідача на те, що позивача не було поставлено на квартирний облік через не надання ним повного пакету документів, заявник апеляційної скарги вважає безпідставним, адже ОСОБА_1 з 16 грудня 2011 року перебував на обліку, як дитина позбавлена батьківського піклування, а тому у виконавчого комітету Конотопської міської ради наявні всі необхідні документи.

Крім того, наголошує на тому, що так як позивач мав статус дитини позбавленої батьківського піклування, він мав право на користування пільгами, які передбачені діючим законодавством для вказаної категорії дітей, в тому числі на першочергове забезпечення житлом, або на першочергове забезпечення соціальним житлом за місцем його перебування на соціальному квартирному обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу, виконавчий комітет Конотопської міської ради посилаючись на законність та обґрунтованість оскарженого рішення, просить його залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10 жовтня 2000 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради від 20 червня 2011 року за № 200 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.17).

Згідно з повідомленням служби у справах дітей Конотопської міської ради від 16 грудня 2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 поновлений на первинному обліку з 06 червня 2011 року, як дитина позбавлена батьківського піклування. Опіка над дитиною не призначалась. Анкета дитини, яка може бути усиновленою складена відділом освіти Лебединського міськвиконкому за №12 від 25 червня 2004 року (а.с.18).

12 травня 2005 року Фондом комунального майна Конотопської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , площею 22,2 кв.м. належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на підставі приватизації державного житлового фонду (а.с. 19).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7291046 від 19 травня 2005 року квартира за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної приватної власності (а.с.20).

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 08 листопада 2010 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві частковій спільної приватній власності в розмірі 11/200 (а.с. 21).

Рішенням виконавчого комітету Конотопської міської ради № 238 від 27 серпня 2012 року закріплено за неповнолітньою дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлове приміщення, що складається з 11/200 частин буд. АДРЕСА_3 , що на праві приватної спільної власності належить ОСОБА_1 , який має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 22).

З листа начальника Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради вбачається, що протягом 2021 року заяви від ОСОБА_1 на отримання адміністративних послуг не надходили (а.с. 36).

Згідно листа начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради ОСОБА_1 для поліпшення житлових умов на квартирному обліку при виконавчому комітеті міської ради та у списку громадян, які користуються правом на позачергове одержання житлових приміщень не перебуває (а.с. 37).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не вбачається підстав для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради №238 від 27 серпня 2012 року щодо закріплення за ОСОБА_1 житлового приміщення, що складається із 11/200 частини будинку АДРЕСА_3 .

Врахувавши те, що позивач із заявою про взяття на квартирний облік до Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради на час розгляду справи не звертався, суд першої інстанції не вбачав підстав для зобов`язання відповідача взяти на облік громадянина, який потребує поліпшення житлових умов та включення до списку громадян, які мають право на першочергове право на одержання житлового приміщення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Конотопської міської ради від 27 серпня 2012 року №238 та відхиляє доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині.

Зокрема, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що оскаржуване ним рішення виконавчого комітету порушує його право на взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, право власності позивача на 11/200 частину будинку, виникло в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у 2005 році, та підтверджується свідоцтвами про право власності (а.с. 19, 20, 21), які у визначеному законом порядку недійсними не визнавалися та не скасовувалися.

Прийняття виконавчим комітетом Конотопської міської ради, в межах своїх повноважень, рішення про закріплення житла за неповнолітніми/малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування від 27 серпня 2012 року було спрямовано на захист майнових прав неповнолітнього ОСОБА_1 , як дитини позбавленої батьківського піклування, які в нього вже існували, та не породжувало жодних прав в нього на 11/200 частину вказаного будинку.

Враховуючи те, що оскаржуване позивачем рішення виконавчого комітету не порушувало його права на включення його після досягнення 16 років на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов та отримання житлового приміщення, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання його незаконним та скасування.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання відповідача взяти позивача на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

ОСОБА_1 перебував на обліку, як дитина позбавлена батьківського піклування, в його власності перебувало 11/200 будинку загальною площею 122,7 кв.м, з яких житлової - 75,0 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після завершення перебування у відповідних закладах, дитячих будинках сімейного типу, прийомних сім`ях або завершення строку піклування діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного жилого приміщення для постійного проживання.

Частиною 5 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» ( в редакції , яка діяла станом на 2011р.) передбачено, що діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинку сімейного типу, прийомні сім`ї , заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не мали впорядкованого житла або вселення яких у приміщення, що зберігалося за ними, неможливе внаслідок його знищення чи пошкодження або з інших поважних причин, що унеможливлює проживання там цих дітей, забезпечуються позачергово впорядкованим житлом за місцем їх походження або проживання до влаштування в сім`ї громадян, відповідні заклади в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України .

Аналогічні положення містяться також в пункті 64 Порядку проведення органом опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року за №866.

Згідно зі ст. 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК України.

За змістом ст. 46 ЖК України поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються зокрема щодо житлового забезпечення таких дітей після завершення їх виховання в різних формах влаштування після досягнення ними 18-річного віку, якщо вони не мають свого житла відповідно до житлових нормативів або мають житло з характеристиками, нижчими за встановлені житлові нормативи.

Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно положень пункту 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року N 470 жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними

не використані житлові чеки.

Рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в населеному пункті визначається і періодично переглядається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів спільно з радами профспілок

виходячи з даних статистичної звітності.

Згідно постанови виконавчого комітету Сумської обласної Ради народних депутатів та Обласної ради профспілок від 26 грудня 1984 року №383, станом на час набуття ОСОБА_1 права на взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, норма жилої площі в Сумській області для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов визначалася як 6,0 кв.м

Враховуючи те, що на належну ОСОБА_1 11/200 частини в будинку припадає 6,75 кв.м загальної площі, з яких житлової лише 4,13 кв.м, а тому на час досягнення 16 років позивач, як дитина позбавлена батьківського піклування, підлягав взяттю на облік громадян, які потребують поліпшенню житлових умов, чого виконано не було.

Також відповідачем при вирішенні питання щодо взяття неповнолітньої дитини на квартирний облік не було перевірено наявність у матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повноважень діяти в інтересах неповнолітнього сина при зверненні до органу місцевого самоврядування із заявою про приватизацію житла, враховуючи ту обставину, що вона була позбавлена батьківських прав відносно нього . Не перевірено можливість вселення неповнолітньої дитини до житла, яке вона займала до вилучення з сім`ї , зважаючи на ту обставину, що квартира мала лише одну житлову кімнату і в ній залишилась мешкати його мати, яка продовжувала вести антигромадський спосіб життя і зловживати спиртними напоями.

Посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на не звернення позивача із заявою та не подання визначеного переліку документів до Центру надання адміністративних послуг Конотопської міської ради, є безпідставним, оскільки відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, питання постановлення дітей позбавлених батьківського піклування на квартирний облік вирішувалося уповноваженим органом місцевого самоврядування, без подання дитиною. документів та звернення із заявою.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та місцевого самоврядування та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади або місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що право позивача на зарахування на квартирний облік та соціальний квартирний облік було порушено, а тому воно підлягає захисту, шляхом зобов`язання виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області, в установленому законом порядку, розглянути питання позачергового забезпечення житловим приміщенням ОСОБА_1 , який має статус дитини позбавленої батьківського піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 про зобов`язання зарахувати на квартирний облік, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення цих вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 належить стягнути судові витрати, понесені ним зі сплати судового збору в сумі 908 грн 00 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1362 грн 00 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Огорілком Юрієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 04 липня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Конотопської міської ради про зобов`язання зарахувати на квартирний облік та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих вимог .

Зобов`язати виконавчий комітет Конотопської міської ради Сумської області , в установленому законом порядку , розглянути питання позачергового забезпечення житловим приміщенням ОСОБА_1 , який має статус дитини позбавленої батьківського піклування .

Стягнути з виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені ним зі сплати судового збору в сумі 908 гривень 00 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції та 1362 гривні 00 копійки за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 28 жовтня 2022 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

С. С. Ткачук