ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3053/21 Номер провадження 22-ц/814/1131/22Головуючий у 1-й інстанції Тимчук Р.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.,

відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачів адвоката Сергієнко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу представника відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Сергієнко Т.Г., на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року, що постановлена за результатом розгляду заяви адвоката Сергієнко Т.Г. про забезпечення позову

у справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, що звернувся до суду в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року перебуває цивільна справа № 553/3053/21 за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей.

23.03.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави в межах вказаної справи надійшла заява адвоката Сергієнко Т.Г., що представляє інтереси відповідачів у справі, про забезпечення позову шляхом повернення дітей батькам за місцем проживання: АДРЕСА_1 , на час запровадження на території України воєнного стану чи до ухвалення рішення у даній справі (набрання законної сили).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року частково відмовлено у задоволенні заяви представника відповідачів, адвоката Сергієнко Т.Г., про забезпечення позову у даній справі шляхом повернення дітей батькам на час запровадження на території України воєнного стану чи до ухвалення рішення у даній справі.

Із вищевказаною ухвалою суду не погодились відповідачі та оскаржили її в апеляційному порядку через свого представника.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

В апеляційній скарзі прохають ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року скасувати та забезпечити позов шляхом повернення дітей батькам за місцем проживання: АДРЕСА_1 , на час запровадження на території України воєнного стану чи до ухвалення рішення у даній справі (набрання законної сили).

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Скаржник вважає, що ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року винесена з порушенням норм процесуального права.

Суд не врахував інтересів дітей та батьків, враховуючи введення воєнного стану на території України у зв`язку із агресією Російської Федерації. Не врахував, що можливий тривалий судовий процес може призвести до втрати емоційного контакту батьків з малолітніми дітьми, подальшого погіршення між ними відносин. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом повернення дітей до батьків може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у справі, якщо психоемоційний зв`язок між дітьми та батьками буде втрачено через відсутність спілкування та одноосібний вплив на дітей з боку працівників комунального закладу де наразі діти перебувають.

Скаржник вказував, що органом опіки та піклування не було встановлено жорстокого поводження батьків із дітьми, навпаки встановлено належні побутові умови проживання дітей, а підставою відібрання дітей та тимчасового влаштування до комунального закладу стали підозри працівників служби у справах дітей, щодо перебування матері у наркотичному стані, при цьому без наявності доказів. На даний час мати дітей, ОСОБА_2 не вживає алкогольних напоїв, не палить, веде нормальний спосіб життя. Батьки готові зі свого боку на будь-які заходи контролю за вихованням дітей в період воєнного стану, в тому числі, проведення позапланових перевірок, надання звітів щодо стану дітей, та здатні краще забезпечити умови життя дітей в умовах воєнного стану.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Щодо змісту оскаржуваної ухвали.

Дослідивши рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала винесена з грубим порушеннямнорм процесуального права та належним чином не мотивована.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч. 1 ст. 149 ЦПК України).

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Статтею 260 ЦПК України встановлено загальні вимоги до змісту ухвали суду, що викладається окремим документом.

Так, згідно з п. 2 ч. 1 статті 260 ЦПК України в описовій частині ухвали має бути зазначено суть клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 статті 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Отже, ухвала за результатом розгляду заяви про забезпечення позову обов`язково має містити описову частину, у якій суд має зазначити зміст заяви про забезпечення позову та мотивувальну частину із зазначенням мотивів, за яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Вказаним вимогам закону ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року не відповідає.

Суд першої інстанції в описовій частині ухвали взагалі не зазначив суті поданої заяви забезпечення позову та вид забезпечення позову, який прохав вжити заявник, а обмежився лише загальним зазначенням про надходження заяви в межах справи. Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий суд взагалі не навів мотивів такої відмови, а обмежився лише посиланням на загальні норми процесуального права.

У § 30 рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» ЄСПЛ зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відсутність мотивування судового рішення є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що ухвала Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року підлягає скасуванню, як така, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права.

Розглядаючи заяву сторони відповідача про забезпечення позову, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Таким чином, зі змісту ч. 1 статті 149 ЦПК України можна зробити висновок, що заява про забезпечення позову може бути подана до суду за заявою учасника справи, у тому числі і стороною відповідача.

Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заявник у заяві повинен зазначити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, необхідність забезпечення позову обґрунтована забезпеченням якнайкращих інтересів дітей шляхом збереження зв`язків із сім`єю у період воєнного стану, що введений в України та наразі триває та може вплинути на тривалість розгляду справи та призвести до втрати емоційного зв`язку дітей із батьками.

Заявник прохав вжити захід забезпечення позову у вигляді повернення дітей батькам за місцем проживання: АДРЕСА_1 , на час запровадження на території України воєнного стану чи до ухвалення рішення у даній справі про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (набрання рішенням законної сили).

При цьому, у заяві про забезпечення позову заявник посилається на статтю 150 ЦПК України, у редакції що була нечинною станом на час подачі заяви, а саме у редакції пункту 10 вказаної статті до 15.01.2020, який передбачав, що позов може бути забезпечено іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Однак, станом на час подачі заяви про забезпечення позову (23.03.2022), статтею 150 ЦПК України було визначено наступні види забезпечення позову:

позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; Частину першу статті 150 доповнено пунктом 1-1 згідно із Законом № 263-IX від 31.10.2019 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; Пункт 3 частини першої статті 150 в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; Пункт 7 частини першої статті 150 виключено на підставі Закону № 460-IX від 15.01.2020 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Пункт 10 частини першої статті 150 в редакції Закону № 460-IX від 15.01.2020.

Заявником в обґрунтування заяви про забезпечення позову не наведено жодного закону або міжнародного договору, якими б було передбачено обраний заявником захід забезпечення позову.

Таким чином, посилання заявника на п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України є безпідставним.

Разом із тим, пунктом 3 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову, як встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Зі змісту статті 149 ЦПК України можна зробити висновок, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. (правовий висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 № 521/4467/15-ц).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Аналогічні за змістом роз`яснення викладені у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від Постанова КЦС ВС від 10.01.2022 - № 308/1786/20).

Як вбачається з матеріалів провадження, 23.03.2022 до Ленінського районного суду м. Полтави в межах цивільної справи № 553/3053/21 за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, надійшла заява адвоката Сергієнко Т.Г., що представляє інтереси відповідачів у справі, про забезпечення позову шляхом повернення дітей батькам за місцем проживання: АДРЕСА_1 , на час запровадження на території України воєнного стану чи до ухвалення рішення у даній справі (набрання законної сили).

Заяву обґрунтовано тим, що рішенням Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради від 04.11.2021 року № 200 «Про негайне відібрання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батьків, гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 », було відібрано малолітніх дітей у батьків та направлено дітей на тимчасове влаштування до комунального закладу «Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської обласної ради», де вони перебувають наразі. Поряд з тим, 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, що ускладнює спілкування батьків із дітьми. Враховуючи можливий тривалий розгляд справи, з метою запобігання втрати емоційного контакту батьків з малолітніми дітьми, подальшого погіршання між ними відносин на період розгляду справи до остаточного вирішення спору, на думку заявника, вжиття вказаного заходу забезпечення позову є вкрай необхідним у даній справі, оскільки виконання рішення суду може бути ускладнено через втрату психоемоційного зв`язку.

Предметом позову у даній справі є вимоги про позбавлення відповідачів, як батьків, батьківських прав відносно їхніх малолітніх дітей, та стягнення аліментів на утримання дітей.

Спір у справі виник із сімейних правовідносин.

Позивачем у справі є орган, уповноважений законом звертатися до суду в інтересах інших осіб, а саме Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, що діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перевіривши викладені заявником обставини, виходячи з положень статтей 149, 150 ЦПК України та предмету позову у справі, суд апеляційної інстанцій не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Захід забезпечення позову у спосіб, який прохає вжити заявник, не має зв`язку із предметом позову у даній справі, тобто ніяким чином не впливає на виконання рішення суду вразі задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських та стягнення з них аліментів на утримання дітей, чи ускладнити ефективний захист інтересів малолітніх дітей у разі задоволення позову.

Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини є пріоритетним при вирішенні судами спорів по суті у справах, що стосуються інтересів дітей.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до передбаченої законом мети, а не переслідувати інші інтереси заявника.

Зверненню органу опіку та піклування до суду із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав та стягнення аліментів передувало прийняття органом опіки та піклування рішення про негайне відібрання дітей від батьків, а тому вирішення судом питання про повернення дітей батькам в межах розгляду заяви про забезпечення позову є неможливим, нівелює рішення органу опіки та піклування про відібрання дітей та виходить за межі підстав забезпечення позову.

Оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже це є предметом розгляду судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду заяви про забезпечення позову, апеляційний суд не приймає до уваги доводи скаржника про відсутність в органу опіки та піклування правових підстав відібрання дітей від батьків, про зміну батьками способу життя, ставлення до дітей, кращого забезпечення дітей під час воєнного стану в країні.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції може скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, зокрема, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної ухвали, як такої, що винесена з грубим порушенням норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Сергієнко Т.Г., - задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 25 березня 2022 року, - скасувати.

У задоволенні заяви представника відповідачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвоката Сергієнко Т.Г., про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 23 травня 2022 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко