ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6238/22 Справа № 212/9062/21 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - приватнЕ акціонернЕ товариствО «Суха Балка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року, ухваленого суддею Дехтою Р.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 05 липня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2021 року позивач позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі - ПрАТ «Суха Балка») про стягнення недоотриманої одноразової виплати, що нараховується при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позову зазначив, що він понад 20 років працював у ПрАТ «Суха Балка» токарем, підземним гірничим робітником, газозварювальником, машиністом бурової установки на шахті «Ювілейна».

30.06.2016 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Колективним договором на 2013-2014 роки ПАТ «ЄВРАЗ СУХА БАЛКА» пунктом 5.16. передбачено, що при звільнені працівника в зв`язку з виходом на пенсію виплачується одноразова допомога при безперервному стажі в ПАТ протягом останнього року праці в розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для підземних працівників та працівників ДСФ, віднесених до списку №1 від 2,5 до 10 років 1, від 10 до 15 років -2, від 15 і більше -3; для поверхневих працівників від 7,5 до 15 років 1, від 15 до 20 років 2, від 20 і більше років -3. При цьому стаж роботи є безперервним, якщо працівник був звільнений з ПАТ у зв`язку з інвалідністю, а потім знову був прийнятий на роботу в ПАТ і за час перерви, яка не включається в стаж, не працював.

Відповідно до довідки про середньоденний заробіток за червень 2016 року виданої ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_1 , таб. №1370, посада: машиніст бурової установки його середньомісячний розмір заробітної плати складає 14109,3 грн.

Відповідно до розрахункової відомості за червень 2016 року сума допомоги при виході на пенсію складає 28 218,75 грн.

Тобто при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію ОСОБА_1 отримав виплату матеріальної допомоги у розмірі 2-х середньомісячних заробітних плат.

Позивач не згоден в розміром виплаченої йому одноразової допомоги і вважає,що згідно п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 рр., яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати.

Враховуючи викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 14109,38 грн. вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про стягнення недоотриманої одноразової виплати, що нараховується при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволені частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок невиплаченої одноразової допомоги працівнику при виході на пенсію за віком грошові кошти в сумі 14109,38 гривень (чотирнадцять тисяч сто дев`ять гривень 38 копійок) та середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 70546 гривень 90 копійок (сімдесят тисяч п`ятсот сорок шість гривень 90 копійок).

Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 1529 гривень 86 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Суха Балка», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати, ухвали нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачеві ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог та судові витрати за подачу апеляційної скарги покласти на Позивача.

При цьому, Відповідач зазначає, що відповідно до змісту Галузевої угоди, підприємству дозволяється вносити до колективних договорів додаткові умови виплати одноразової допомоги. Вказує, що на час звільнення Позивача з роботи на підприємстві діяв Колективний договір ВАТ «Євраз Суха Балка» на 2013-2014 рр., який був затверджений Конференцією трудового колективу. Відповідно до п.5.16 Розділу 5 «Соціальні пільги та гарантії» Колективного договору при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію за віком та по вислузі років, для підземних працівників та робітників ДСФ, віднесених до списку №1 виплачується одноразова допомога: від 2,5 до 10 років 1 середньомісячний заробіток; від 10 до 15 років -2 середньомісячні заробітки; від 15 та більше 3 середньомісячні заробітки, а для поверхневих робітників: від 7,5 до 15 років - середньомісячний заробіток; від 15 до 20 2, та від 20 і більше років, відповідно - 3 середньомісячних заробітки.

Скаржник наголошує на тому, що п.5.16 Розділу 5 «Соціальні пільги та гарантії» Колективного договору містить вимогу про конкретні часові рамки безперервного стажу працівника на підприємстві Відповідача, тоді, як безперервний стаж Позивача в періоди його роботи на підприємстві, становив максимально 14 років 8 місяців в підземних умовах, відповідно до п.6.1 Галузевої угоди та п.5.16 Колективного договору Позивач при звільнення мав отримати матеріальну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат, що і було зроблено Відповідачем.

Вказує, що відповідно до довідки про середній заробіток Позивача, його середня заробітна плати становила 14 109,38 грн. і Позивач при звільненні отримав 28 218,75 грн., тобто дві середньомісячні заробітні плати.

Відповідач не погоджується в повному обсязі із визначеною сумою середнього заробітку на користь Позивача, оскільки останньому були виплачені при звільненні усі належні йому виплати, тому немає законних підстав для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Окрім того, скаржник звертає увагу, що до суду із позовом ОСОБА_1 звернувся більш ніж через 5 років після звільнення.

Також Відповідач вважає, що розмір заявленого Позивачем середнього заробітку (200 000 грн.) є неспівмірним з встановленим розміром заборгованості та характером цієї заборгованості та більш ніж у 14 разів перевищує середній заробіток працівника.

На думку Відповідача судом надано більшу перевагу доказам Позивача, що призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 27.10.1993 року був прийнятий на шахту Фрунзе ПрАТ «Суха Балка» токарем 3 розряду, 11.10.1994 року переведений газозварювальником 4 розряду на підземні роботи з повним робочим днем на ш.ім. Фрунзе, 01.02.1995 року по тій же шахті переведений гірничим працівником, а 23.05.1995 підземним машиністом. 13.10.2000 року позивач був звільнений за власним бажанням та до 07.10.2001 року перебував на обліку в Саксаганському центрі зайнятості і вже 08.10.2001 року був прийнятий в ПАТ на посаду підземного машиніста бурової установки де і працював до моменту звільнення 30.06.2016 року за власним бажанням по виходу на пенсію за віком.

Як вбачається із наданих позивачем відомостей про виплату грошових коштів, відповідачем не було перераховано при звільненні працівнику вихідну допомогу в розмірі 28218,75 грн., що також не спростовується відповідачем у заяві по суті справи.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача на підземних та поверхневих роботах більше 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь з Відповідача невиплачену одноразову допомогу в сумі 14 109,38 грн. застосував до спірних правовідносин умови саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, якою було передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування порушень трудової дисципліни працівником (протягом останнього року роботи), а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Частково, задовольняючи позовні вимоги Позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, виходив з того, що час затримки розрахунку при звільненні становить 63 місяці (з 30.06.2016 року по 01.09.2021 року), а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні буде становити 863 006,13 грн. із розрахунку середнього розміру плати 91,02 грн. за нормою робочого часу 150,5 год/міс., однак з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд, врахувавши принципи справедливості та пропорційності, зменшив розмір відшкодування до 70546 гривень 90 копійок.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується з доводами Відповідача, викладеними у скарзі щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та завищеного розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно положень ст.13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

За змістом статті ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Пунктом 5.16 Колективного договору на 2013-2012 роки ПАТ «Євраз Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», (далі - Колективний договір) встановлено зобов`язання підприємства Відповідача при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію з ПАТ за віком та за вислугою років, виплачувати одноразову матеріальну допомогу при безперервному стажі роботи в ПАТ (підприємствах, правонаступником яких є ПАТ) та в інших підприємствах, закладах, організаціях з яких працівник був запрошений на роботу до ПАТ в порядку переводу за згодою між керівниками підприємств, закладів, організацій та відсутності порушень трудової дисципліни (протягом останнього року роботи) в наступних розмірах, кратних середньомісячному заробітку: для поверхневих працівників від 7,5 до 15 років-1, від 15 до 20 років-2, від 20 і більше років-3.

Судом встановлено, що Позивач в період з 13.10.2000 року по 07.10.2001 року дійсно перебував на обліку в Саксаганському центрі зайнятості м.Кривого Рогу.

Нормами статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 9 цього Закону визначено, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Згідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки (далі - Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення Позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «Суха Балка», встановлено виплачувати працівнику при фактичному виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. Додаткові умови виплат можуть встановлюватись у колективному договорі.

Положення пункту 6.1 Галузевої угоди не містять будь-яких застережень щодо залежності розміру соціальних пільг та гарантій працівника від наявності конкретного розміру саме безперервного трудового стажу.

За змістом ст.16 КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться.

Так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умовами Галузевої Угоди, оскільки встановлює обмеження у виплаті вихідної допомоги у зв`язку із наявністю порушень працівником трудової дисципліни та наявністю саме безперервного стажу працівника на підприємстві, тоді, як Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві та без врахування порушень трудової дисципліни працівником (протягом останнього року роботи).

У зв`язку з наведеним вище, висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин умови саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника, колегія суддів вважає правильним і у цій частині відхиляє доводи сторони Відповідача.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі №212/343/17-ц, від 26 лютого 2020 року у справі №215/1270/16-ц, у справі № 212/6331/19 від 29 липня 2020 року.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві Відповідача на підземних та поверхневих роботах більше 20 років та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, тому на нього розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна була сплачена вихідна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що Відповідачем зроблено не було, оскільки Позивачеві виплачено дві середньомісячні заробітні плати в розмірі 28 218,75 грн., тому вимоги Позивача про стягнення недоплаченої суми вихідної допомоги в розмірі однієї середньомісячної заробітної плати 14 109,38 грн. є правомірними та на законних підставах задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що станом на день звільнення позивача 30.06.2016 року, Відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не в повному обсязі виплатив вихідну допомогу при виході на пенсію (недоплатив один розмір середньомісячної заробітної плати), тому Позивач має право на стягнення з Відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що час затримки розрахунку при звільненні становить 63 місяці (з 30.06.2016 року по 01.09.2021 року), відповідно середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 863 006,13 грн, виходячи із розрахунку середнього розміру плати 91,02 грн. за нормою робочого часу 150,5 год/міс.

Позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 200 000 грн., суд першої інстанції, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності зменшив розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України до 70 546,90 грн.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Так, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, взяв до уваги неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характер цієї заборгованості, дії Позивача та Відповідача та, виходячи із засад справедливості та пропорційності визначив до стягнення розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 70546 гривень 90 копійок, з яким повністю погоджується і колегія суддів.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмір 1529,86 грн. Відповідачем не оскаржується і у цій частині не переглядається.

Колегія суддів вважає, що, доводи апеляційної скарги Відповідача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для здійснення перерозподілу судових витрат

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: