15 листопада 2022 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Хрипти О.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 06 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., що зареєстрований в реєстрі за № 5223, про стягнення на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який є кредитором за кредитним договором № 5867421 від 24.12.2007 року, заборгованості з боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 30.04.2019 року по 30.04.2020 рік в сумі 4.286.420,52 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 1.993.649,15 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 2.292.771,37 грн., плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 500,00 грн., що становить загальну суму 4.286.920,52 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 травня 2022 року скасовано в частині відхилених вимог та постановлено у цій справі постанову про часткове задоволення такої позовної вимоги.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 суму у розмірі 40.000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди, та понесені витрати у розмірі 36.900,00 гривень за надання професійної правничої допомоги; та на користь держави Україна судові витрати у розмірі 840,80 гривень, судового збору.

У задоволенні решти розміру позовної вимоги, відмовлено.

Заявою від 02.11.2022 ОСОБА_1 просить ухвалити в справі додаткове рішення, щодо витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 50 000 грн. Заяву вмотивовано тим, що питання про судові витрати, якщо таке не було вирішене під час ухвалення рішення, може бути відповідно до ст. 270 ч. 1 п. 3 ЦПК України вирішене за заявою сторони шляхом постановлення додаткового рішення.

Та 10.11.2022 до Закарпатського апеляційного суду надійшло заперечення представника ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги. Просила відмовити позивачу в ухвалені додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному суді на суму 50 000,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подану заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п. 3.1 договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.12.2020, за правничу допомогу, в суді апеляційної інстанції, замовник сплачує адвокату винагороду (гонорар) в сумі 50 000 грн.

У акті виконаних робіт (надання послуг) від 29.10.2022 додаток до договору від 11.12.2020 визначено розмір наданих адвокатом послуг (правнича допомога) в суді апеляційної інстанції 50 000 грн.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шпуганич В.П. надав такі послуги:

-консультація правового характеру щодо апеляційного оскарження судового рішення 1 год;

-підготовка апеляційної скарги на рішення суду від 06.05.2022 3 год;

-відповідь на відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача 2 год;

-участь у судовому засіданні Закарпатського апеляційного суду 1 год.

Всього адвокатом визначено, що в період з 01 червня 2022 року по 26 жовтня 2022 року на надання правничої допомоги в межах договору ним витрачено 7 годин та виходячи з розрахунку вартості однієї години надання послуг 5000 грн вартість професійної правничої допомоги складає 50 000 грн.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що надані останнім докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Так, апеляційний суд вважає, що вказані витрати не являються достатньо обґрунтованими та співмірними у сукупності зі складністю справи.

Питання співмірності судових витрат розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 550/936/18, за результатами якої було ухвалено постанову від червня 2021 року, в якій Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку: «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи, фінансовий стан обох сторін».

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ: у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавеї проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розуминий розмір.

Згідно з висновком, який викладений у п. 101 постанови Верховного Суду ві 27.10.2022 у справі №360/3253/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенств права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. У вказані справі Верховний Суд дійшов висновку, що послуги адвоката, які надані з консультацію, подання позовної заяви та участь у судовому засіданні, на загальну суму 10000,00 грн. є явно завищеним (п.п.111-113 постанови), та зменшив їх до 5000,00 грн.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції позивач просив апеляційний суд скасувати рішення в частині відмови у задоволені позовних вимог зі стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу та просив стягнути з відповідача 1 000 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 150 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції вимоги позивача задовольнив частково: стягнув з відповідача 40 000,00 грн. моральної шкоди та 36 900,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Отже, суд апеляційної інстанції задовольнив майнові вимоги позивача частково, що становить тільки 4% від заявлених.

Згідно з частиною 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судової збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.З ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Про пропорційність відшкодування інших судових витрат, зокрема, на правову допомогу, зазначено у п.п. 90, 91 постанови Верховного Суду від 27.10.2022 справі №360/3253/20.

В акті виконаних робіт (надання послуг) від 29.10.2022 додаток до договору від 11.12.2020 визначено розмір наданих адвокатом Шпуганич В.П. послуг (правнича допомога) в суді апеляційної інстанції на суму 50 000 грн. внаслідок чого затрачено адвокатом 7 годин робочого часу.

Але ж такий розмір гонорару адвоката є явно завищеним з врахуванням послуг з консультації правового характеру з апеляційного оскарження судового рішення; виготовлення апеляційної скарги; написання відповіді на відзив та прийняття участі в судовому засіданні.

А звідси, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн., що також відповідає пропорційності задоволеної апеляційним судом позовної вимоги.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 133, 137, 138, 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», , юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 суму у розмірі 5 000,00 гривень понесені витрати за надання професійної правничої допомоги.

У задоволенні решти розміру заявлених вимог, відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткової постанови суду складено 15 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: