РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2022 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Львівська Залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 28.12.2021 року звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Львівська Залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, у якому просить визнати протиправним та скасувати наказ №528 від 08.12.2021 щодо відсторонення від роботи машиніста електропоїзда ОСОБА_1 за відсутності профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої SARS-CoV-2; зобов`язати АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Львівська Залізниця» виплатити несплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення ОСОБА_1 від роботи.

В обґрунтування позову зазначив, що позивач працює на посаді машиніста електропоїзда цеху локомотивних бригад МОТОРВАГОННОГО ДЕПО ЛЬВІВ, Регіональна філія «Львівська залізниця» з 19.07.1991 по теперішній час згідно наказу відповідача від 19.07.1991 року за №652. Наказом від 08.12.2021 року №528 «Про відсторонення від роботи машиніста електропоїзда ОСОБА_2 » фактично відсторонено від роботи позивача з підстав того, що останній відмовився надати медичну документацію на підтвердження щеплення від ГРВІ COVID-19, спричиненої вірусом SARS-CoV-2. Відповідач поставив позивача в скрутне матеріальне становище, залишив його без засобів існування. При цьому позивач навіть не може влаштуватись на іншу роботу враховуючи вузьку професійну спеціалізацію. В трудовому договорі та в інших документах, що укладені з власником відповідача чи (та) уповноваженим ним органом, та стосується сфери трудового права, відсутній обов`язок позивача робити, час від часу, профілактичні щеплення від корона вірусної хвороби COVID-19. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не виконує роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством прямо не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19. Отже, відповідач порушив гарантоване право та законний інтерес позивача на працю, що включає можливість заробляти собі на життя.

Порядок відсторонення таких працівників визначається статтею 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Ч.2 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» встановлює імперативну норму права, що обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі обґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної саніторної-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються. Відповідне подання позивач та відповідач не отримував, оскільки його не існує, а отже останній не мав підстав для того, щоб без подання ДЕРЖСАНЕПІДЕМСЛУЖБИ, відстороняти першого від роботи. Таким чином наказ №528 від 08.12.2021 року є протиправним і підлягає скасуванню. Позивач не надавав згоди на його відсторонення, виступає проти примусової вакцинації від COVID-19, не бажає брати участь у масовому медичному експерименті, що публічно називається «Вакцинація від COVID-19», в жодному разі не збирається. Законодавством чітко передбачено заборону дискримінації працівників за станом здоров`я чи іншими ознаками (перелік невичерпний). Обмеження прав і свобод людини і працівника через відсутність щеплення від короновірусної хвороби є явною забороненою, чинним законодавством України, дискримінацією. У зв`язку з вищевикладеним позивач у був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

На адресу суду 12.05.2022 року від відповідача надійшов відзив, в якому останні посилався на наступні обставини. Так, згідно з наказом №528 від 08.12.2021 позивач ОСОБА_1 машиніст електропоїзді цеху локомотивних бригад виробничого структурного підрозділу «Моторвагонне депо Львів» регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» відсторонений від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. З даним наказом позивач ознайомлений. Підставою для відсторонення стало обов`язкові до виконання вимоги чинного законодавства під час карантину, запровадження обмежувальних проти епідеміологічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, встановлення переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. З переліком цих нормативних актів, обов`язком отримати профілактичні щеплення, списком пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, а також наслідками відмови або ухилення від щеплення позивач був ознайомлений 29.11.2021 згідно з відповідним листом-ознайомлення. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначено наказом Міністерством охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 (з наступними змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.11.2021 №2393 (набув чинності 9 грудня) Матеріали позовної заяви не містять доказів того, що позивач пройшов обов`язкове профілактичне щеплення чи що він має протипоказання до вакцинації проти COVID-19. Позивач особистим підписом засвідчив що йому відомі зміст нормативних документів, про необхідність отримання ним обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, що відмова або ухилення від такого щеплення може бути підставою для відсторонення його від роботи з 09.12.2021, а також про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику пізніше 08.12.2021 документу який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи двома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 ( форми №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я. Таким чином, наказ №528 від 08.12.2021 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 є правомірним та прийнятим згідно з вимогами чинного законодавства. Також, слід зазначити що на підставі наказу МОЗ України від 25.02.2022 №380 зупинено дію наказу МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 до завершення воєнного стану в Україні. Відповідно до наказу виробничого структурного підрозділу «моторвагонне депо Львів» №149 від 07.03.2022 дію оскаржуваного наказу від 08.12.2021 зупинено, а позивача з 08.03.2022 року допущено до роботи. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкові профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, твердження позивача про порушення його прав на оплату праці є також безпідставними та суперечать зазначеним вище нормам чинного законодавства.

Ухвалою суду від 01.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в частині визнання наказу протиправним та зобов`язання виплатити відповідачем невиплаченої середньої плати за час відсторонення та покладання судових витрат на відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. У відзиві на позовну заяву просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до положень ч. 2ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку

Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська Залізниця» на посаді машиніста електропоїзда цеху локомотивних бригад. (а.с.15-18)

Згідно наказу начальника депо Регіональної філії «Львівська залізниця» Виробничого структурного підрозділу «Моторвагонне депо Львів» від 08.12.2021 за №528 «Про відсторонення від роботи машиніста електропоїзда ОСОБА_2 », останнього відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати. Підстава: лист-ознайомлення ОСОБА_2 про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. (а.с.13)

Згідно листа-ознайомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, позивач ОСОБА_1 28.11.2021 року поставив свій підпис на листі ознайомлення з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення та відсторонення у випадку не проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 (а.с.14).

З довідки про доходи від 16.12.2021 №288 загальна сума доходу за період з червня 2021 р. по листопад 2021 р. без урахуванням аліментів становить 130736,67 грн. (а.с.19)

Відповідно до наказу Виробничого структурного підрозділу «Моторвагонне депо Львів» №149 від 07.03.2022 «Про призупинення дії наказів про відсторонення машиніста електропоїзда ОСОБА_2 » зупинено з 08.03.2022 року дію наказу начальника депо від 08.12.2021 за №528 про відсторонення від роботи за відсутності щеплення машиніста електропоїзда ОСОБА_3 . Старшому наряднику локомотивних бригад ОСОБА_4 допустити до роботи з 08.03.2022 машиніста електропоїзда локомотивних бригад ОСОБА_3 . (а.с.67)

Згідно запису в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.09.2022 ОСОБА_1 звільнений з роботи по ст. 38 КЗпП України в зв`язку з виходом на пенсію по вислузі років. (Наказ №252/о від 27.09.2022)

В наказі відповідач посилається наст. 46 КЗпП України, ч. 2ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»,наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 року №2153зі змінами, внесеними наказом МОЗ від 01.11.2021 року №2393, пункту 41-6постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236(а.с. 13).

Права і свободи людини і громадянина є природними та невід`ємними, надані їй від народження, визнаються найвищою цінністю і не мають вичерпного характеру. Право на працю - це одне з фундаментальних прав людини, встановлене міжнародно-правовими актами й визнане міжнародним співтовариством. Воно належить до групи соціально-економічних прав і в загальному сенсі відбиває потребу людини створювати і здобувати джерела існування для себе та своєї сім`ї, реалізовувати власний творчий потенціал, виражати свою особистість.

Згідно статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ухвалений резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 2200А(ХХІ) від 16 грудня 1966 року, який набув чинності 3 січня 1976 року, який Україна ратифікувала 12 листопада 1973 року, та який є частиною національного законодавства України, держави, що беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що охоплює право кожної людини на отримання можливості заробляти на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується, і зроблять належні кроки для забезпечення цього права.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника. Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Трудові відносини в Україні врегульовані КЗпП України. Так, статтею 21 КЗпП України проголошена рівність трудових прав громадян та заборонена будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема обмеження прав працівників залежно від стану їхнього здоров`я.

Частиною 1 статті 46 КЗпП України ( в ред. від 24.11.2021) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 Кодексу, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі Закон № 1645-III) профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Отже, дана стаття передбачає обов`язкові щеплення проти окремих видів інфекційних хвороб. При цьому в даному переліку не міститься посилання на обов`язкове щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону № 1645-III працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Отже, цією нормою передбачено запровадження обов`язкових профілактичних щеплень проти інших відповідних інфекційних хвороб, проте виключно в порядку, встановленому законом.

Частинами 3,4 статті 12 Закону встановлено, що в разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку, що ухвалення рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень на відповідних територіях віднесено до виключної компетенції головного державного санітарного лікаря України, головного державного санітарного лікаря Автономної Республіки Крим, а також головних державних санітарних лікарів областей, міст Києва та Севастополя та за умови наявності відповідних епідемічних показань.

Пунктом 41-6постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу (далі - Постанова КМУ № 1236), передбачено, що керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій повинні забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153(далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України,частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 року № 2153, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за № 1306/36928 (далі - Наказ МОЗ № 2153).

Пунктом 6 Наказу МОЗ № 2153 до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Винятком є працівники, що мають протипоказання до щеплень, визначені в Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженому МОЗ України від 16.09.2011 р. № 595 (далі - Перелік № 595).

Відповідача АТ «Українська залізниця» віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Разом з тим,наказом Міністерства охорони здоров`я України №2393 від 01.11.2021 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 08.11.2021 року за №1452/37074 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», набирає законної сили 9 грудня 2021 року.

Отже, наказ яким внесено зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, затверджений наказом МОЗ від 4.10.2021 року №2153, до якого включено підприємство відповідача, набув законної сили 09.12.2021 року, тоді як оскаржуваний наказ винесено 08.12.2021 року, тобто до набрання чинності вказаним наказом.

Окрім того, як встановлено судом, в листі-ознайомлення встановлено строк щеплення не пізніше 08 грудня 2021 року, при цьому в ньому йдеться посилання на Наказ МОЗ № 2153 від 04.10.2021 року, зміни до якого, стосовно відповідача, набирають чинності лише 09 грудня 2021 року, тобто наказ про відсторонення винесений раніше ані ж у представника відповідача виникло на це право.

У справах, у яких оспорюється незаконність відсторонення від роботи, саме відповідач повинен довести, що відсторонення відбулося без порушення законодавства про працю.

Позиція відповідача, щодо дії оскаржуваного наказу від 08 грудня 2021 року з 09 грудня 2021 року не ґрунтується на нормах закону. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що обмежувальний захід, у виді відсторонення позивача від роботи, до якого він вдався і який мав для позивача негативні наслідки, сприяв досягненню заявленої державними органами мети - запобіганню зараженню вірусом працівників відповідача.

Позивач працює на посаді машиніста електропоїзда цеху локомотивних бригад МОТОРВАГОННОГО ДЕПО Львів, Регіональна Філія «Львівська Залізниця», проте суду не надано доказів з приводу того, що існує високий ризик інфікування у зв`язку з неможливістю вибору місця і способу організації роботи позивача.

Ураховуючи всі встановлені обставини, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування наказу №528 від 08.12.2021 щодо відсторонення від роботи машиніста електропоїзда ОСОБА_1 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Суд, вирішуючи питання щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

Як визначено в ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Судом було встановлено, що в період з 09.12.2021 - дня відсторонення від роботи позивача, останньому було призупинено виплату заробітної плати.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

У випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи середній заробіток визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарних місяці роботи.

Оскільки право позивача на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушене відповідачем шляхом видання протиправного наказу №528 від 08.12.2021 року «Про відсторонення від роботи машиніста електропоїзда ОСОБА_2 » без збереження заробітної плати, а тому в даному випадку ефективним способом порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, розрахунок якої має бути здійснено у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України щодо визначення середнього заробітку з моменту відсторонення по день фактичного допущення до роботи.

Однак, наказом №149 від 07.03.2022 року «Про зупинення дії наказів про відсторонення машиніста електропоїзда ОСОБА_2 » позивача допущено до роботи з 08.03.2022 року. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а тому оскільки сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до задоволених двох позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 76-80, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Львівська Залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ №528 від 08.12.2021 року «Про відсторонення від роботи машиніста електропоїзда ОСОБА_2 ».

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Львівська Залізниця» виплатити ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи (середній заробіток за час вимушеного прогулу) з 09.12.2021 року по 07.03.2022 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Львівська Залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», адреса місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Гоголя,1, .

Суддя Мартьянова С.М.