Справа № 147/808/22
Провадження № 2/147/304/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борейко О. Г. ,

із секретарем Подолян Т. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2021 року позивачі звернулися до суду з вказаним вище позовом про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовують тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.08.1995. Після одруження ОСОБА_2 з ОСОБА_3 його прописали у зазначеній квартирі. В 2001 році шлюб відповідача з ОСОБА_2 розірвано і з цього часу відповідач не проживає в зазначеній вище квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і квартирою він не цікавиться. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ні позивачі, ні інші члени сім`ї не чинили. Зазначають, що факт реєстрації відповідача порушує право позивачів на вільне розпорядження і користування майном, вони позбавлені можливості оформити субсидію тощо.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2022 року цивільну справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, проте від них надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та позивача ОСОБА_2 , в якому зазначили, що позов підтримують повністю та наполягають на його задоволенні.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява розгляд справи за його відсутності та про визнання позову.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову провадиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України унормовано. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, у задоволення клопотання сторін, керуючись нормами ст.223 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність визнання позову відповідачем, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 1995 року, реєстраційним посвідченням за реєстровим №1889 від 29.05.1995, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексацій ний номер витягу 276531193 від 24.09.2021 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексацій ний номер витягу 276531818 від 24.09.2021 №27 (а.с. 10, 12, 13, 14).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 був чоловіком ОСОБА_2 , шлюб між ними розірваний у 2001 році, відповідно до виписки з рішення №38-3.04.01 (а.с. 6).

Відповідно до довідки Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області №02-17/2089 від 13.09.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 18).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.1 ст.8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла.

Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.

Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст.8 Конвенції.

Приписами ч.1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст.317, 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_3 без поважних причин не мешкає в будинку більше року, позивачі ніяких перешкод в користуванні квартирою йому не чинили, він добровільно покинув квартиру і з 2020 року в ній не проживає і не цікавиться нею та не намагався повернутись до спірного житлового приміщення, а його реєстрація перешкоджає позивачам належним чином користуватись своєю власністю. Пояснень, щодо поважності не користування житлом відповідачем не надано, отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивачів того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, визнання позову відповідачем у цій справі не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, суд зазначає, що кожною з позивачів сплачено судовий збір в розмірі 992, 40 грн.

Суд вважає необхідним розподілити судові витрати згідно з вимогами ст.ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір»: стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збір в сумі 992,40 грн. та зобов`язати ГУДКСУ у Вінницькій області повернути ОСОБА_4 та ОСОБА_2 50% сплаченого згідно квитанції №ПН161 від 02.09.2022 та №72 від 27.09.2022 судового збору в сумі 992,40 грн.

Враховую викладене, та керуючись ст. ст.12,13,81,141, 142, 259,263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі 992,40 грн.

Зобов`язати ГУДКСУ у Вінницькій області повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 50% сплаченого судового збору в сумі 992, 40 грн. відповідно до квитанції №ПН161 від 02.09.2022 та №72 від 27.09.2022.

Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя О. Г. Борейко