Справа № 932/3359/22
Провадження № 2/932/1249/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2012 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого було збільшено до 8 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява № б/н від 05.07.2012 року разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі, визначеному Договором. Позичальник умови договору належним чином не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 8 687,45 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8 364,64 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 322,81 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , проживали разом з ОСОБА_4 на момент смерті, а отже в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України останні вважаються такими, що прийняли спадщину.

Позивач звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із претензією кредитора, яка була направлена до Третьої дніпровської державної нотаріальної контори, та надано відповідь.

Позивач вважає, що зобов`язання відносно померлої особи припиняються лише тоді, коли таке зобов`язання не може бути виконано іншою особою, зокрема, близьким родичем померлої. Оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були зареєстровані і постійно проживали за однією адресою зі спадкодавцем, позивач вважає, що останній повинен відповідати за зобов`язаннями померлої та сплати борг банку. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.07.2012 року у розмірі 8 687,45 грн. та судовий збір.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 26.09.2022 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідачів. На їх адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачам подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Будь-яких заяв, клопотань, відзиву від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надходило.

Отже, оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим Законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 05.07.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді завідуючої Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, лист-претензія банку зареєстрована в книзі обліку спадкових справ та повідомлено, що наразі, спадкоємці відсутні.

Поняття спадкування закріплене у ст. 1216 ЦК, відповідно до якої спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Загальні правила пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців визначається нормами статті 1281 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі статтею 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Такими, що прийняли спадщину вважаються також малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, якщо не було подано заяву про відмову від спадщини у порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Позивач вважає, що правонаступники ОСОБА_4 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які проживали разом із спадкодавцем на момент його смерті, а отже вважаються таким, що прийняли спадщину, тому повинні задовольнити вимогу банку щодо повернення заборгованості.

Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 81 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування лежить не на суду, а на сторонах.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Посилаючись на факт спільного проживання із спадкодавцем на момент смерті, позивач не надає жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що відповідачі спільно проживали на момент смерті з померлим.

Наявність відмітки у паспорті про реєстрацію місця проживання не є беззаперечним доказом того, що відповідачі проживали зі спадкодавцем, оскільки останні можуть мешкати в іншому місці (тимчасово, періодично і т.д.).

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Відповідно до змісту ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доводи позивача щодо наявності спільного місця реєстрації спадкодавця та ОСОБА_5 не можуть безумовно свідчити про фактичне спільне місце проживання останніх.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Беручи до уваги, відсутність в матеріалах справи належних доказів щодо прийняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спадщини після смерті ОСОБА_4 , суд вважає, що позовні вимоги заявлені банком передчасно, і наразі відсутні правові підстави для задоволення вимоги кредитора, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054, 1268, 1269, 1282 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 141, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ), про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, або через 30 днів з дня отримання його копії учасниками процесу.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ