Справа №464/5092/21
пр № 2/464/577/22
У Х В А Л А

15 червня 2022 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Мички Б.Р.

секретар судового засідання Воловець Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №464/5092/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Третя Львівська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування,

у с т а н о в и в :

12.07.2021 позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

У підготовчі судові засідання, призначені на 14.09.2021, 20.10.2021, 24.11.2021 та 17.12.2021 позивач та її представник не з`явилися, 20.10.2021 подали клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 17.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

У судові засідання призначені на 27.01.2022, 03.03.2022, 05.04.2022, 11.05.2022 та 15.06.2022 позивач та його представник не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 03.03.2022 від представника позивача надійшла до суду заява про відкладення розгляду справи.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання 15.06.2022 не з`явилися, представником подано клопотання про розгляд справи у їх відсутності, просили відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 32000 грн.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надали суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

У ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За вимогами ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Водночас, Європейський Суд з Прав Людини у справі Рябих проти України (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року п.52 та Пономарьов проти України (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з наведеним дії позивача та його представника у вигляді чергової неявки поспіль у підготовчі та судові засідання, яким було відомо про провадження у справі, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до поданого до суду позову, що у свою чергу призвело до затягування судового розгляду даної справи.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач та його представник більш, ніж двічі, належним чином були повідомлені про час і місце судових засідань, однак без поважних причин до суду не з`явилися, що дає суду право залишити позовну заяву без розгляду відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.257 Цивільного процесуального кодексу України.

Щодо клопотання представника відповідача щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу, суд прийшов до наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

В ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету (ч.3 ст.257 ЦПК України).

Загальне правило щодо компенсації судових витрат передбачено частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, зі змісту ч.5 ст.142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, не у всіх випадках залишення позову без розгляду, а лише якщо воно відбулось внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно роз`яснень викладених у пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17жовтня 2014року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Крім того, залишення позову без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Дії позивача у вигляді неявки у підготовчі та судові засіданні свідчать про зловживання процесуальними правами, так як позивач належним чином повідомлявся про час та місце розглялу справи, а тому, суд вважає, що дії відповідача щодо стягнення із позивача витрат на правову допомогу є обгрунтованими.

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідачем долучено до матеріалів справи такі докази: договір про надання правової допомоги від 12.07.2021, ордер на надання правової допомоги від 12.07.2021 року., орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, квитанції про оплату послуг адвоката у розмірі 30000 грн. (квитанція № 37726359-1 від 13.07.2021, виписка з рахунку від 13.07.2021, виписка з рахунку від 02.09.2021).

Як вбачається із матеріалів справи відповідач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 32000грн., однак надає підтвердження оплати таких у розмірі 30000 грн. Крім цього, згідно орієнтовного розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 18.08.2021 вбачається, що до переліку основних робіт по справі адвокатом зазначено перелік таких робіт, як складання документів для участі в суді апеляційної інстанції (орієнтовно 4 год, в розрахунку 1000 грн. за 1 годину роботи) та участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції (орієнтовно 2 години, в розрахунку 1000 грн. за 1 годину роботи), що не є належним чином підтвердженим по матеріалах вказаної цивільної справи, оскільки розгляд справи у суді апеляційної інстанції не відбувався.

Водночас за положеннями ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З огляду на конкретні обставини справи: складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі про усунення від права на спадкування, обсяг юридичної/технічної роботи - обсяг наданих послуг адвокатом щодо консультацій, підготовки позовної заяви та процесуальних документів, що для професійного досвідченого адвоката не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, виходячи з критерію розумності, пропорційності, справедливості співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що заявлений розмір витрат є явно завищеним.

Суд критично оцінює співмірність витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 32000 грн та зменшує такі до 15000,00 грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх фактично сплачено чи тільки має бути сплачено.

Наведене вище свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають до часткового відшкодування, а відомості, які б спростували даний висновок суду, відсутні.

Керуючись ст. ст.200, 257,258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Третя Львівська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати на правову допомогу у сумі 15000 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів згідно з вимогами ст.ст.351-356 ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 15 червня 2022 року.

Головуючий Б.Р. Мичка