Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1370/21
Провадження № 2/376/127/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2022 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: Головуючого судді - Коваленка О.М.,

за участі секретаря - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» через уповноваженого представника звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 23.05.2018 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. Пунктом 1.1 Договору встановлено, що Товариство зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 3500 грн. Відповідно до п. 1.5 Договору проценти за користування кредитом становлять 3,65 % річних.

За умовами Кредитного договору, банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит на умовах та в порядку, визначеному Додатком до Публічної пропозиції на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, а Позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснити сплату грошових коштів. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 3 500 грн.

Щодо права вимоги заборгованості за Кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал» до відповідачки.

02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 02/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 819 990 822 від 23.05.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та боржником.

Таким чином, позивач наділений правом грошової вимоги до відповідачки.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов договору становить 16 22,56 грн., з яких:

Заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3 499, 15 грн.

Заборгованість за відсотками - 450,92 грн.

Заборгованість з пені - 12 271,49 грн.

Станом на день подання позовної заяви відповідачка не повернула отримані кредитні кошти на підставі Кредитного договору від 23.05.2018 року.

З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору від 23.05.2018 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат 3% річних, а саме нараховані 3% річних - 307,27 грн. та втрати від інфляції - 743,65 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 17267,48 грн, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2270,00 грн, а також, понесені витрати на правничу допомогу в розмір 20000,00 грн.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив, в якому наголошується на відсутності підстав для задоволення позову. Зокрема, відповідач вказує, що в позові не підтверджено факт підписання договору №819990822 від 23.05.2018 року та додаткової угоди до договору від 21.06.2018 року відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, до позову не додано достовірні докази проведення безготівкового розрахунку, відсутні відомості щодо відкриття ОСОБА_1 відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування вказаних коштів на цей кредитний рахунок.Відсутні докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами; відсутність відомостей щодо отримання відповідачем примірника договору, вказує на відсутність підтверджень волевиявлення відповідача на укладення Спеціальних умов чи Правил Договору позики. Відтак, відповідачка вважає, що у даному випадку правовідносини між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем не виникли. Отже, виходячи з викладеного вище, відповідачка робить висновок, що хтось незаконно використовує її персональні дані, а саме паспортні дані, ідентифікаційний код і таким чином оформлюють кредитні договори, у зв`язку з чим відповідачка звернулась до Відділу поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області про вчинення злочину. У зв`язку з чим, у позові просить відмовити (а.с.80-81).

Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» направив відповідь на відзив, в якій вказував, що кредитний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Також позивач зазначає, що набуте право вимоги до боржника та наявність у відповідача боргу підтверджується витягами із договорів факторингу та відступлення права вимоги, та заявив клопотання про витребування доказів (а.с.95-99).

Представник позивача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.128-129).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, у поданому відзиві на позовну заяву просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає повністю (а. с. 81).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання на підставі вимог ст. ст.211,247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

За змістом ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пунктом 4 ст. 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Представник позивача стверджує, що 23.05.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений Кредитний договір №819 990822, з процентною ставкою 3,65%, строком дії договору з моменту його укладення 30 днів.

02.11.2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги №02/1118-01, відповідно до якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за Кредитним договором №819990822 від 23.05.2018. Таким чином, на переконання позивача, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, а ТОВ «Таліон Плюс» втратив такі права.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник уважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ст. 610, 611 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 03.06.2021 становить 17267,48 грн.

Однак, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Стаття 517 ЦК України передбачає, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Розмір грошової вимоги позивач обґрунтовує розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, виконаним позивачем.

Однак, такий розрахунок не є первинним документом, не містить інформації про підстави нарахування зазначеної в позові суми, її складових, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Належного розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №819990822 від 23.05.2018 року позивачем до суду не надано.

Відтак, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за кредитним договором, а відтак і перевірити правильність розрахунку позовних вимог.

Окрім того, подаючи позовну заяву, представник позивача зазначає рівень заборгованості за кредитним договором станом на 03.06.2021 року, при цьому не вказуючи за який період часу дана заборгованість виникла.

Надані позивачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу, зокрема, той факт, що боржник знала про наявність розміру обчисленого боргу, проігнорувала вимогу про його погашення та те, що останню повідомлено про заміну первісного кредитора.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності та розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 5,12,13, 19, 76, 77, 89,141,211, 247,258,259,263-265, 351,352,354 ЦПК України, ст. ст. 15,16,517, 526,610,611,612, 1050,1054 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», суд

Вирішив:

Відмовити у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко