головуючий у суді І інстанції Трусова Т.О.
провадження № 22-ц/824/5911/2022
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі по тексту - ПрАТ «СК «Брокбізнес», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (відповідач), третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - МТСБУ, третя особа), про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, у сумі 90 599 грн 19 коп.

Позов обґрунтований там, що 22 червня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Toyota д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 , що встановлено постановою Печерського районного суду міста Києва. Автомобіль Mersedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «Брокбізнес», відповідно до договору страхування наземного транспорту від 10 листопада 2016 року № 006-0469044/01НТ.

На виконання умов вказаного договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 16 998 грн 75 коп., яке було зараховано у рахунок оплати страхової премії за договором страхування та у сумі 73 600 грн 44 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована, а тому відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 1191 ЦК України позивач має право отримати від відповідача суму заподіяних збитків.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року відмовлено у позові ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та інваліда війни 3 групи, керуючись п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах обов`язок відшкодування завданих збитків закон покладає на МТСБУ, отже, позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» подало апеляційну скаргу, у якій просить: скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на те, що у п. 13.1. статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» законодавець чітко прописав механізм можливості для особи, яка має право керування транспортним засобом без наявності договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за однієї умови - керований транспортний засіб має належати особі. Відповідач не довів належними та допустимими доказами своє право беззаперечного володіння автомобілем Toyota д.н.з. НОМЕР_2 під час виникнення ДТП, а суд першої інстанції на власний розсуд встановив правомірність керування відповідачем вказаним автомобілем.

Відповідач ОСОБА_1 у визначений ухвалою суду строк, не скористався процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Третя особа МТСБУ надіслало пояснення, де з посиланням на рішення Конституційного Суду України у справі №1-6/2014 від 23 грудня 2014 року зазначило, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених п.п. «2» п. 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія п. 13.1 статті 13 цього Закону.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, ця справа є справою незначної складності, а тому справа розглядається судом апеляційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

22 червня 2017 року у м. Києві на вул. Лютеранській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою судді Печерського районного суду місті Києва від 27 липня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 12).

Майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем Mersedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , були застраховані у ПрАТ «СК «Брокбізнес» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО без виключень) № 006-0469044/01НТ від 10 листопада 2016 року.

ПрАТ «СК «Брокбізнес» визнало дорожньо-транспортну пригоду за участі застрахованого автомобіля страховим випадком та на виконання умов договору страхування у встановленому порядку та здійснило виплату потерпілій особі страхового відшкодування у розмірі 90 599 грн 19 коп., що підтверджується страховим актом № 62101/1, платіжними дорученнями від 27 липня 2017 року № 11797 на суму 73 600 грн 44 коп. та карткою рахунку 68.5.31.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та інваліда війни 3 групи, що підтверджується копіями посвідчень серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Судом першої інстанції встановлено, що цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 при використанні транспортного засобу Toyota д.н.з. НОМЕР_2 , не була застрахована.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. г п. 41.1 статті 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до п. 13.1. статті 13 Закону 1961-IV, яка передбачає особливості страхування цивільно-правової відповідальності окремих категорій громадян України, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його відсутність, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеним цим законом.

З огляду на вищенаведені правові норми, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірних правовідносинах, коли винуватцем у ДТП є особа, що належить до категорії громадян України, вказаних у п. 13.1. статті 13 Закону 1961-IV, обов'язок відшкодування завданих збитків закон (п.п. г п. 41.1 статті 41 Закону 1961-IV) покладає на МТСБУ, тому позовні вимоги до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі №1-6/2014 від 23 грудня 2014 рокуу справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав правильну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська