ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/548/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1454/21 Категорія: 311010000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення надбавки за класність, -

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він 16.01.2012 року був прийнятий на роботу до Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» Золотоніське лінійне виробниче управління магістральних газопроводів на посаду водія автотранспортних засобів служби АТГ.

Вказує, що на попередньому місці роботи йому було визначено кваліфікацію водія І класу, відомості про що були внесені до трудової книжки. Однак при прийомі на роботу йому взагалі не визначали клас водія, а вже 30.06.2017 року йому було присвоєно кваліфікацію водія автотранспортних засобів ІІ класу. У 2019 році позивача було переведено до ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (відповідач 2), при цьому клас, що був призначений акціонерного товариства «Укртрансгаз» (відповідач 1) за позивачем зберігся. Однак позивач, перебуваючи на відповідних посадах як у відповідача 1, так і відповідача 2 виконував роботи, що відповідають роботам, які виконують водії саме за класом 1 кваліфікації. Разом з тим, водії відповідних класів мають право на отримання надбавки, яка залежить від присвоєного класу кваліфікації водія.

Таким чином при прийомі на роботу позивача відповідачем 1 порушені норми законодавства, а також положення про порядок присвоєння класу кваліфікації водія, зокрема не присвоєно позивачу клас водія, який йому був присвоєний за попереднім місцем роботи та безпідставно присвоєно спочатку ІІІ, а потім ІІ клас. При цьому вказаний клас водія був залишений відповідачем 2 при прийомі позивача на роботу.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати бездіяльність відповідача 1 щодо не присвоєння позивачу кваліфікації водія І класу при прийомі на роботу такою, що не відповідає Положенню «Про порядок присвоєння класу кваліфікації водіям автотранспортних засобів ПАТ «Укртрансгаз» №353 від 01.10.2008 року. Внести відповідні зміни до наказів про встановлення надбавок за класність водіям та зобов`язати відповідачів провести донарахування виплати позивачу за класність водія І класу у розмірі 25% встановленого місячного посадового окладу за весь робочий час водія. Зобов`язати відповідача 1 скасувати наказ №67 від 30.06.2017 року «Про присвоєння класності водіями АТЗ» в частині визначення ОСОБА_1 кваліфікації водія ІІ класу.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять жодних доказів незгоди позивача з умовами вказаного трудового договору чи умовами прийняття позивача на посаду водія автотранспортних засобів.

Судом зауважено, що позивач не був позбавлений можливості звернутись до роботодавця із відповідною заявою про присвоєння (збереження) йому І класу, що був присвоєний йому на попередньому місці роботи, чого із невідомих причин не зробив та погодився при прийнятті його на роботу з усіма умовами трудового договору.

При цьому, посилання позивача на свою необізнаність із положеннями про порядок присвоєння класу кваліфікації водія автотранспортних засобів не може бути підставою для спростування вказаних вище обставин, тим більше, що сам позивач у своїй заяві від 21.02.2017 року звертався до відповідної комісії про присвоєння йому 2-го класу водія автотранспортних засобів, а у заяві від 24.06.2019 року просив відповідача 2 прийняти його на відповідну посаду саме водія 2-го класу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що рішення суду є незаконним, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга, крім доводів викладених у позовній заяві, мотивована тим, що відповідно до п. 4 Положення «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановлення класності водіям автотранспортних засобів ДК «Укртрансгаз» №353 від 01.10.2008 року працівникам, яких приймають на роботу на посаду водія встановлюється клас кваліфікації встановлений на попередньому місці роботи та зазначений у трудовій книжці.

Тому, враховуючи ту обставину, що позивачу на попередньому місці роботи, визначено кваліфікацію водія І класу, про що здійснено відповідний запис до трудової книжки, під час прийому на роботу, відповідач АТ «Укртрансгаз» мав призначити позивачу І клас кваліфікації.

Вказує, що наказ «Про прийом на роботу» №7-к від 16.01.2012 року, не містить тверджень щодо класності водія, за яким позивач взятий на роботу, відповідно не має підстав вважати, що підписанням вказаного наказу позивач погодився на роботу за ІІІ класом кваліфікації.

Також зазначає, що про порушення своїх трудових прав у розрізі недотримання відповідачем п. 4 Положення «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановлення класності водіям автотранспортних засобів ДК «Укртрансгаз» №353 від 01.10.2008 року, позивачу стало відомо в кінці квітня 2021 року із відповіді, яка надійшла на адвокатський запит.

06 травня 2022 року на електронну адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу поданий представником ТОВ «Оператор ГТС України» адвокатом Кулик О.І., в якому зазначено, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану ТОВ «Оператор ГТС України» не має можливості направити копію цього відзиву сторонам у справі засобами поштового зв`язку та після стабілізації ситуації копія даного відзиву буде направлена сторонам.

Відповідно до частини 4 статті 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву суду.

Колегія суддів звертає увагу, що представник ТОВ «Оператор ГТС України» не надав до суду об`єктивних підтверджень неможливості відправлення копії відзиву іншим учасникам справи засобами поштового зв`язку.

Водночас суд зауважує, що наразі відділення ПАТ «Укрпошта» працюють у регіонах в яких знаходяться учасники даної справи, інформація про що міститься на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта», а тому непереборних перешкод для направлення копії відзиву учасникам справи колегія суддів не вбачає.

З огляду на наведене колегія суддів поданий відзив не приймає.

Також правом на подання відзиву скористався представник АТ «Укртрансгаз» Пахомова О., в якому вказувала, що під час укладення трудового договору, позивач та АТ «Укртрансгаз» досягли згоди щодо усіх умов трудових відносин, зокрема, відносно умов оплати праці, що підтверджується наказом №7-к від 16.01.2012 року про прийняття на роботу водієм автотранспортних засобів служби АТГ, який оформлено на підставі заяви позивача від 16.01.2012 року, та із яким позивач власноручно ознайомлений без зазначення ним будь-яких заперечень. В подальшому, присвоєння кваліфікації водія 2 класу згідно наказу №67-к від 28.03.2017 року здійснювалось виключно на підставі заяви позивача від 21.02.2017 року.

Отже, з урахуванням того, що АТ «Укртрансгаз» не присвоювалася позивачу кваліфікація водія І класу у встановленому порядку, та він не звертався із відповідною заявою, підстави для виплати надбавки в розмірі 25% відсутні.

Крім того, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 07.09.2012 №197/10/137-12, чинними нормативно-правовими актами України не передбачено норми щодо збереження класності водіям, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи. Прийняття рішення щодо цього питання є компетенцією керівника підприємства.

Щодо п. 4 Положення «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановлення класності водіям автотранспортних засобів ДК «Укртрансгаз», яке затверджене наказом №353 від 01.10.2008 року, то дане положення розроблено відповідно до Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух», Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників «Автомобільний транспорт», який затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.02.2006 №136.

У даному Довіднику вказано, зокрема, про те, що для присвоєння І класу повинен бути дозвіл на керування транспортними засобами категорій «В», «С», «D», «Е», а також безперервний стаж роботи водієм ІІ класу на даному підприємстві - не менше двох років.

Зазначено, що у зв`язку з тим, що позивачу не присвоювалася кваліфікація водія автотранспортного засобу І класу, тому вимога про стягнення надбавки 25%, яка є похідною від основної вимоги ОСОБА_1 , також не підлягає задоволенню.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , він 16.01.2012 року був прийнятий водієм автотранспортних засобів служби АТГ (запис №25), що підтверджується також наказом Золотоніського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Черкаситрансгаз» №7-К від 16.01.2012 року.

Відповідно до відомостей із трудової книжки позивача 12.12.2006 року його зараховано на посаду водія першого класу (запис №23).

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 21.02.2017 року, останній звернувся до голови кваліфікаційної комісії УМГ «Черкаситрансгаз» про призначення йому другого класу кваліфікації водія. При цьому із змісту вказаної заяви вбачається, що остання написана ОСОБА_1 як водієм ІІІ класу.

Згідно з протоколом №3 засідання комісії філії УМГ «Черкаситрансгаз» з питань присвоєння, підвищення та пониження класу кваліфікації водіям автотранспортних засобів автотранспортного господарства від 28.03.2017 року, ОСОБА_1 було присвоєна кваліфікація водія автотранспортних засобів ІІ класу відповідно наданих документам.

Відомості про присвоєння кваліфікації водія автотранспортних засобів ІІ класу внесені 03.04.2017 року до трудової книжки позивача.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 24.06.2019 року до Генерального директора ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», позивач просив прийняти його на роботу водієм автотранспортних засобів ІІ класу.

Відповідно до наказу №20-к від 21.06.2019 року позивач був звільнений 27.06.2019 року у зв`язку з переведенням для подальшої роботи в ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Наказом ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 24.06.2019 року за №90-к ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 01.06.2019 року на посаду водія автотранспортних засобів.

Відповідно до наказу №3-м від 04.07.2019 року «Про встановлення надбавки за класність водіям автотранспортних засобів» виданого ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» установлено з 01 липня 2019 року до прийняття нового колективного договору (або до закінчення терміну дії) щомісячну набавку за класність водіям автотранспортних засобів служби (дільниці) автотранспортного господарства у відсотках до посадового окладу за відпрацьований час згідно додатку 1.

У відповідності до витягу із додатку 1 до зазначеного наказу ОСОБА_1 встановлено доплату 10%.

Згідно з наказом №323-к від 27.11.2020 року ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів ІІ класу служби автотранспортного господарства Золотоніського промислового майданчика 30.11.2020 року звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі неправомірно визначили йому клас кваліфікації водія, що є нижчим ніж на попередньому місці роботи, що в свою чергу призвело до порушення його прав на отримання належної заробітної плати, адже позивачу за весь час роботи не було нарахована надбавка в розмірі 25 % як водієві першого класу.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Надбавка за класність є складовою фонду оплати праці (пп. 2.2.1 Інструкції зі статистики заробітної плати розробленої відповідно до Законів України «Про державну статистику» та «Про оплату праці» з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (СНР93).

У листі Міністерства соціальної політики України від 30.12.2015 року №781/13/116-15 роз`яснено, що присвоєння водіям І та II класів має оформлюватись наказом по підприємству із встановленням доплати за класність. Присвоєння водіям класності здійснюється поступово та оформлюється наказом по підприємству із встановленням доплати за класність. Класність водіям присвоюється кваліфікаційною комісією на підприємстві під час кваліфікаційної атестації. Чинними нормативно-правовими актами України не передбачено норми щодо збереження класності водіям, присвоєної роботодавцем на попередньому місці роботи. Прийняття рішення щодо цього питання є компетенцією керівника підприємства, організації, установи.

Отже, слід дійти висновку, що збереження присвоєного класу на попередньому місці роботи, належить виключно до права роботодавця та регламентується внутрішніми положеннями та порядками підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 4 Положення «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановлення класності водіям автотранспортних засобів ДК «Укртрансгаз» №353 від 01.10.2008 року працівникам ДК «Укртрансгаз», що працюють на посаді водіїв автотранспортних засобів, може бути присвоєно ІІ або І клас кваліфікації. Працівникам, які приймаються на роботу на посаду водія встановлюється клас кваліфікації, встановлений на попередньому місці роботи та зазначений у трудовій книжці. У разі, коли працівник приймається на посаду водія вперше, йому присвоюється ІІІ клас кваліфікації.

Також у п. 4 Положення про порядок присвоєння класу кваліфікації водіям автотранспортних засобів Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» затвердженого наказом №194 від 27.06.2014 року передбачено, що працівникам ПАТ «Укртрансгаз», що працюють водіями ІІІ класу, може бути присвоєно ІІ клас кваліфікації, водіям ІІ класу І клас кваліфікації. Працівникам, яких приймають на роботу водієм встановлюється клас кваліфікації, зазначений у трудовій книжці. У разі, якщо працівника приймають на роботу водієм вперше, йому присвоюється ІІІ клас кваліфікації.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що на попередньому місці роботи він зарахований на посаду водія першого класу (а.с. 11 зворот).

З вказаного необхідно дійти висновку, що відповідач АТ «Укртрансгаз» при прийнятті на роботу позивача, всупереч затвердженим положенням, встановило останньому ІІІ клас, замість І класу, що в свою чергу вплинуло на розмір його заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає порушення трудових прав позивача при прийнятті на роботу, що вплинуло на розмір його заробітної плати.

Посилання відповідача АТ «Укртрансгаз» на ту обставину, що ОСОБА_1 при прийнятті його на роботу не заперечував про присвоєння йому кваліфікації водія 3 класу, вказані висновки суду не спростовують, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що позивач був ознайомлений з Положенням «Про порядок присвоєння та підвищення класів кваліфікації та про кваліфікаційну комісію з встановлення класності водіям автотранспортних засобів ДК «Укртрансгаз» №353 від 01.10.2008, у зв`язку з чим міг заперечувати проти призначення при прийнятті на роботу визначеного роботодавцем пониженого класу водія, зважаючи при цьому на те, що дане Положення є внутрішнім документом відповідача.

В матеріалах справи відсутні рішення комісій як при прийнятті позивача на роботу, так і при його переведенні про пониження кваліфікаційного класу водія, а тому відповідачем АТ «Укртрансгаз» у порушення вимог внутрішнього положення товариства присвоєно позивачу 3 кваліфікаційний клас водія.

Щодо строків звернення із зазначеним позовом до суду

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із тим, у частині другій цієї статті зазначено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

З огляду на зазначене строк звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки стосуються виплати надбавки за класність за весь час її не нарахування та нарахування у меншому розмірі, що є складовою заробітної плати, водночас як інші вимоги позовної заяви є похідними.

Отже, у зв`язку з встановленням судом порушень прав позивача в частині нарахування доплат за класність, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позовної заяви.

Твердження відповідачів в частині того, що позивач погодився із встановленим при прийнятті його на роботу класом, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не спростовує порушень прав ОСОБА_1 , зважаючи на положення затверджені самим товариством та якими останнє зобов`язане керуватися при зарахуванні працівників на роботу.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 січня 2022 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укртрансгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про стягнення надбавки за класність задовольнити.

Визнати бездіяльність акціонерного товариства «Укртрансгаз» щодо не присвоєння позивачу кваліфікації водія І класу при прийомі на роботу такою, що не відповідає Положенню «Про порядок присвоєння класу кваліфікації водіям автотранспортних засобів ПАТ «Укртрансгаз» №353 від 01.10.2008 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Укртрансгаз» помісячно нарахувати та виплатити позивачу надбавку за класність водія І класу за період роботи з 16.01.2012 року по 03.04.2017 року.

Скасувати наказ №67 від 30.06.2017 року «Про присвоєння класності водіям автотранспортних засобів» в частині визначення ОСОБА_1 кваліфікації водія ІІ класу.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Укртрансгаз» помісячно донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за класність водія І класу до виплаченої надбавки класність, як водію ІІ класу за період роботи з 01.04.2017 року по 27.06.2019 року.

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» внести зміни в додаток №1 до наказу №3 від 04.07.2019 року «Про встановлення надбавки за класність водіям автотранспортних засобів» шляхом встановлення 25% доплати ОСОБА_1 .

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» помісячно донарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за класність водія І класу до виплаченої надбавки класність, як водію ІІ класу за період роботи з 04.07.2019 року по 30.11.2020 року.

Стягнути з Акціонерне товариство «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 681 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 681 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 травня 2022 року.

Судді: