ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року

м. Черкаси

Справа № 703/3164/21
Провадження № 22-ц/821/1394/22
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ТОВ «Вердикт Капітал»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року (ухваленого в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Прилуцького В.О.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

29 вересня 2021 року ТОВ «Вердикт Капітал»звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 17 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» було укладено Кредитний договір № МФ-339, відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти в розмірі 4998,79 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 01 вересня 2018 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами на умовах визначених пунктами 1.3.-1.7. Кредитного договору.

30 листопада 2018 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № 30-11/18, відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за Кредитним договором № МФ- 972 від 17 серпня 2018 року, що укладений між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачки, а ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» втратив такі права.

Позивач вказує, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, однак заборгованість за Кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами Позичальником не сплачуються, в результаті чого у ОСОБА_1 утворилася прострочена заборгованість, що складається із заборгованості за основною сумою кредиту 4998,79 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги -2097,24 грн.; пені 2449,44 грн., 3 % річних 444,96 грн., інфляційних втрат 1159, 59 грн., 449,89 грн. заборгованість з комісії (за період з 01 вересня 2018 року по 18 серпня 2021 року), що разом складає 11 599,91 грн.

З метою захисту своїх прав ТОВ «Вердикт Капітал» вимушено було звернутись до суду із відповідним позовом та просило суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № МФ- 972 від 17 серпня 2018 року у розмірі 11 599,91 грн. та понесені судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості, пені, інфляційних втрат, комісії та 3% від простроченої суми заборгованості за кредитним договором, то він повинен довести, як-то: факт надання коштів за кредитним договором; неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема, розмір заборгованості, дату виникнення заборгованості, період, за який виникла така заборгованість. Також позивач повинен надати суду розрахунок заборгованості із зазначенням цих необхідних складових та надати докази, на підставі яких здійснено розрахунок заборгованості за кредитом. Однак, за висновками суду, матеріали справи не містять доказів надання позивачем до матеріалів справи первинних бухгалтерських документів, як-то: виписки за рахунком, платіжного доручення, меморіального ордеру, розписки, чека на видачу готівки відповідачеві, а, отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості за тілом кредиту, тому вимоги про стягнення основного боргу є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На думку суду, кредитний договір, договір відступлення права вимоги та додатки до них, не є належними та допустимими доказами, які підтверджують реальний розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки за своєю суттю не є первинними бухгалтерськими документами.

Крім того, суд вказує, що позивачем невірно здійснено розрахунки, а заявляючи вимоги про стягнення пені, позивач не вказує, на якій підставі здійснено таке нарахування. Також у розрахунку заборгованості не вказано періоду нарахування пені, лише зазначено, що станом на 18 серпня 2021 року; при цьому, суд зазначив, що строк дії договору закінчився 01 вересня 2018 року, після чого ні відсотки за користування коштами, ні неустойка не можуть нараховуватися, що передбачено вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

З вище перелічених підстав, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 26 вересня 2022 року, ТОВ «Вердикт Капітал»,вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, таким, що прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при недостатньо повному з`ясуванні всіх обставин справи, просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» задовольнитив повному обсязі, а також стягнути з ОСОБА_1 понесені товариством судові витрати.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не надана належна правова оцінка доказам на підтвердження укладення кредитного договору та невиконання його умов відповідачкою, що стало підставою для передчасного висновку суду про недоведеність позовних вимог.

Скаржник вказує, що чек, який наданий ТОВ «Вердикт Капітал», свідчить про видачу готівки з оприбуткованих коштів каси відокремленого підрозділу, а тому видається з від`ємним значенням суми та підтверджує факт видачі відповідачці кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи

17 серпня 2018 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» як кредитором та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений Кредитний договір № МФ-972 (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Кредитор зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути Кредитору кредит у встановлений п. 1.4 термін та сплатити проценти за використання кредиту, а також виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та у строки/терміни, що визначені цим Договором.

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору сума кредиту становить 4998 грн. 79 коп.

Кредит надається строком на 15 днів з 17 серпня 2018 року по 01 вересня 2018 року (п. 1.3 Кредитного договору).

Термін повернення кредиту 01 вересня 2018 року (п. 1.4 Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється у виді фіксованої ставки в розмірі 2,0 % в день за період з 1 по 10 день користування кредитом включно, 0,01 % річних за період з 11 по 15 день користування кредитом, які зазначені в п. 1.3 Договору, що дорівнює 487,88 % річних.

Згідно з п. 1.6 Кредитного договору ставка, зазначена в п. 1.5 цього Договору, застосовується у разі відсутності прострочення виконання позичальником зобов`язань щодо платежів за цим Договором. При простроченні сплати за кредит у строк, визначений п. 1.3 Договору, а саме: починаючи з 16 по 22 день користування кредитом, ставка, зазначена в п. 1.5 договору не застосовується, а в якості додаткового забезпечення належного виконання зобов`язань позичальником до моменту погашення простроченої заборгованості встановлюється підвищена процентна ставка в розмірі 16 % за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 5840 % річних.

Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору за період прострочення з 17 по 29 день користування кредитом плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 1 % за кожен день строку користування кредитом, що дорівнює 365 % річних.

Згідно з п. 1.7 Кредитного договору в момент повернення кредиту позичальник сплачує комісію за супровід кредиту в розмірі 0 % від суми кредиту.

Пунктом 1.8 Кредитного договору встановлено, що сукупна вартість кредиту у строк, визначений п. 1.3 Договору, - складає 1449 грн. 70 коп., що дорівнює 706 грн. 88 коп. % річних і включає проценту ставку за цей період користування кредитом, визначену п. 1.5 та комісію за супровід кредиту, визначену у п. 1.7 Договору.

Також пунктом 4.1 Кредитного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню за кожен день прострочення у розмірі 3,5 % від суми прострочених зобов`язань, але у будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми зобов`язань позичальника за даним договором.

На підтвердження видачі ОСОБА_1 кредиту позивачем додано до позовної заяви копію видаткового чеку ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» від 17 серпня 2018 року за договором № МФ-972, операція «Повернення», сума «-4998 грн. 79 коп.» (а.с. 16).

30 листопада 2018 року між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 30-11/18, відповідно до п. 1 якого на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників (Додаток № до Договору), укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами (а.с. 17-22).

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 2 до Договору відступлення прав вимог № 30-11/18 від 30 листопада 2018 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № МФ 972 від 17 серпня 2018 року у загальному розмірі 13947,45 грн., з яких 4998,79 грн. сума основного боргу, 6049,33 грн. сума нарахованих відсотків, 2449,44 грн. сума пені та 449,89 грн. сума комісії (а.с. 27).

Як вбачається із розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви, позивач вказує, що заборгованість за основною сумою кредиту становила 13947,45 грн., погашено боржником 3652,09 грн., заборгованість станом на дату розрахунку (18 серпня 2021 року) 11599,91 грн. (а.с. 14).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Як визначено ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як визначено ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення суми заборгованості, пені, інфляційних втрат, комісії та 3% від простроченої суми заборгованості за кредитним договором, то він повинен довести, як-то факт надання коштів за кредитним договором; неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, зокрема, розмір заборгованості, дату виникнення заборгованості, період, за який виникла така заборгованість.

Також позивач повинен надати суду розрахунок заборгованості із зазначенням цих необхідних складових та надати докази, на підставі яких здійснено розрахунок заборгованості за кредитом.

Доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України» від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Згідно з розрахунком заборгованості, що доданий до позовної заяви, станом на дату покупки заборгованість за основною сумою кредиту становила 13947 грн. 45 коп., погашено боржником 3652 грн. 09 коп., заборгованість станом на дату розрахунку (18.08.2021) - 11599 грн. 91 коп.

За умовами п. 2.1 Кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику після підписання цього договору шляхом видачі готівки з каси кредитора.

Як на підтвердження видачі кредиту, позивачем додано до позовної заяви копію видаткового чеку ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» від 17 серпня 2018 року за договором № МФ-972, операція «Повернення», сума «-4998 грн. 79 коп.» (а.с. 16).

Проте, даний видатковий чек не містить жодних обов`язкових реквізитів підпису отримувача коштів ( ОСОБА_1 ), а тому неможливо встановити чи дійсно відповідачка отримувала дані кошти в якості кредитних. Інших первинних документів бухгалтерського обліку на підтвердження даної обставини позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що наданий видатковий чек від 17 серпня 2018 року про проведення операції з від`ємною сумою «-4998 грн. 79 коп.» не може свідчити про видачу відповідачці коштів за Кредитним договором, натомість підтверджує факт проведення ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» операції з повернення коштів, оскільки відповідно до п. 7 Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 червня 2016 року № 547 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 липня 2016 року за № 918/29048, реєстрація видачі коштів у разі повернення товару (відмови від послуги, прийняття цінностей під заставу, виплати виграшів у державні лотереї та в інших випадках) або скасування помилково проведеної через РРО суми розрахунку здійснюється шляхом реєстрації від`ємної суми.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами і сама сума заборгованості.

Матеріали справи не містять доказів того, що право ТОВ «Вердикт Капітал», як кредитора за кредитним договором № МФ-972 від 17 серпня 2018 року, порушено та він має право вимоги за ним.

ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, інше), тому суд не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідачки перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її фактичний розмір.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не узгоджується із умовами кредитного договору № МФ-972 від 17 серпня 2018 року та містить помилки у нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат, як то вірно було встановлено судом першої інстанції, тому фактично останній є відображенням арифметичних розрахунків позивача та не може бути доказом безспірності розміру його вимог до відповідачки.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки строк дії договору закінчився 01 вересня 2018 року, то після його закінчення ні відсотки за користування коштами, ні неустойка не можуть нараховуватися, що передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем строк позовної давності не пропущено у зв`язку з дією пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду щодо порядку застосування позовної давності, викладених, зокрема, в постановах від 23 січня 2020 року у справі № 916/2128/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 914/197/19, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними, достовірними та допустимими доказами порушення свого права, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал», з чим погоджується апеляційний суд.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ТОВ «Вердикт Капітал» із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 серпня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко