ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м.Суми

Справа №591/6904/21

Номер провадження 22-ц/816/869/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.

сторони:

позивач Сумський міський центр зайнятості,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуСумського міського центру зайнятості на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2022 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С. в м. Суми, повне судове рішення складено 30.06.2022,

встановив:

У вересні 2021 Сумський міський центр зайнятості звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої ним допомоги по безробіттю.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2022 року позивачу було відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

20 червня 2022 року від відповідача ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому він просить стягнути з Сумського міського центру зайнятості на його користь понесені витрати на оплату правової допомоги розміром 4000 грн, сплачені ним адвокату Сергеєвій С.А.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2022 року клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено та стягнуто з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Проте, з таким рішенням суду першої інстанції Сумський міський центр зайнятості не погодився та оскаржив його суду апеляційної інстанції. У своїй апеляційній скарзі просить скасувати судове рішення Зарічного районного суду м. Суми, оскільки на думку апелянта воно постановлене з порушенням процесуальних норм. А саме - при розгляді клопотання про ухвалення додаткового рішення суд не врахував, що відповідач не дотримався процесуального порядку заявлення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, апелянт зазначає, що ні ОСОБА_2 , ні його адвокат до закінчення розгляду справи по суті не зверталися до суду із окремою заявою чи клопотанням в усній чи письмові формі про відшкодування та стягнення з позивача вже понесенихвідповідачемсудових витрати на професійнуправничу допомогу. Натомість у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 лише згадував про очікуваний розмір витрат на правову допомогу та намір надати суду наприкінці судового засідання підтверджуючі документи. Проте, сам відзив не містив вимоги про відшкодування судових витрат, як того вимагає абз.2 ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Сторони до суду не прибули, подав до суду заяви про розгляд справи без участі їх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.ч. 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу та вільний у виборі захисника своїх прав.

Згідно із ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.Статтею 141 визначено, що у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Так, у ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України). Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом установленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

- поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

- дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частини 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У своїй практиці цих же критеріїв дотримується і Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ). Зокрема, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону до видів адвокатської діяльності, зокрема, належать:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, щоЦПК Українипередбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання ОСОБА_1 щодо винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем було дотримано вимог встановлених ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку для подання таких доказів, а розмір витрат, пов`язаних з розглядом судової справи (витрати на правничу допомогу) в загальній сумі 4000 грн відповідає критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки на підставі наданих сторонами доказів ним правильно встановлено фактичні обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2021 року Сумський міський центр зайнятості звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої ним допомоги по безробіттю (а.с.1).

10 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить 4000 грн. Відповідачем було вказано, що документи на їх підтвердження будуть надані наприкінці судового засідання (а.с. 35).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 червня 2022 року Сумському міському центру зайнятості було відмовлено у задоволенні його позовних вимог про стягнення незаконно отриманої ним допомоги по безробіттю. Під час ухвалення судом рішення розподіл судових витрат, пов`язаних зрозглядом справи, вирішений не був (а.с. 100).

Протягом 5 днів, а саме 20 червня 2022 року від відповідача до суду першої інстанції надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу До клопотання було надано: договір від 30 жовтня 2021 року про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Сергєєвою С.А. та Рябовим А.А. щодо надання адвокатом відповідачу правничої допомоги шляхом здійснення представництва його інтересів в Зарічному районному суді м. Суми за позовом Сумського міського центру зайнятості про стягнення з нього отриманої допомоги по безробіттю в сумі 21057 грн 56 коп., додаток до договору від 30 жовтня 2021 року, яким визначено фіксований розмір гонорару адвокату у розмірі 4000 грн, акт приймання-передачі послуг від 16 червня 2022 року та довідка адвоката СергеєвоїС.А. про отримання нею від відповідача винагороди за надані нею правові послуги за договором від 30.10.2021 р. в розмірі 4000грн (а.с.106-111).

Таким чином,доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем та його представником не була заявлена вимога про відшкодування судових витрат є безпідставними, оскільки розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження і відповідно до частини 8 ст. 279 ЦПК України без проведення судових дебатів, відповідач, подаючи відзив на позовну заяву, як того вимагають положення статті 134 ЦПК, надав судупопередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, а після судового засідання в п`ятиденний строк подавдо суду відповідне клопотанняз розрахунком розміру судових витрат та підтверджуючими документами.

За ст. 375 цього Кодексу суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Сумського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законною силу з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2022 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина