Справа № 712/5687/22
Провадження №4-с/712/50/22

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі П`ятун Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу адвоката Хорошуна Сергія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо незаконного накладення арешту на майно боржника та зобов`язання скасувати арешт,

В С Т А Н О В И В :

Представник скаржника адвокат Хорошун С.А. 01.08.2022 року звернувся до суду зі скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить визнати дії старшого державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Павлик Н.І. щодо відмови зняти арешт з майна протиправними; скасувати постанову старшого державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) Павлик Н.І. від 26.03.2018 року про арешт майна ОСОБА_1 у виконавчому провадження № 48215094.

Скаргу мотивував наступним: на праві приватної власності ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,118 га, кадастровий номер :03:001:0234, земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :02:0001316 та причіп до автомобіля марки «ЛЕВ», модель 183111, номер шасі НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 . При спробі відчужити даний причіп в червні 2022 року, він дізнався, що на все нерухоме та рухоме майно накладено арешт на підставі постанови про арешт майна № 48215094 від 26.03.2018 року, в зв`язку з ніби то наявною заборгованістю зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у виконавчому провадження № 48215094. При звернені до державного виконавця із заявою про зняття арешту, отримав відповідь, що станом на 01.05.2022 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, проте зняти арешт з майна немає підстав. Зазначив, що наявність такого арешту не дає йому можливість розпоряджатися своїм законно набутим майном, здати його в оренду, відчужити, а тому змушений звернутись до суду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04.08.2022 року скаргу прийнято до провадження, вирішено розглядати в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Представником Придніпровського відділу ДВС до суду відзив не скерований.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши матеріали скарги, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст.12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя, а у ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси, справа № 712/5608/15-ц, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на двох дітей щомісячно, починаючи з 19.05.2015 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Примусове виконання рішень в силу частини 1 статті 5 Закону «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Постановою Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.03.2018 ВП № 48215094 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» метою накладення арешту є забезпечення реального виконання рішення суду.

З листа Придніпровського відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУ МЮ «м. Київ» від 04.06.2022 № 17053 вбачається, що станом на 01.05.2022 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 відсутня. Однак, правові підстави для зняття арешту з рухомого та нерухомого майна у державного виконавця відсутні.

Відповідно до довідки № 901/3/725 від 22.11.2022 року, виданої ОСОБА_1 отримує офіційний дохід та сплачує аліменти по теперішній час.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах помножень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (стаття 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»).

Згідно зі статтею 6 цього Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.

За приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами (стаття 17 вказаного Закону).

Права та обов`язки державного виконавця визначені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавець зобов`язаний здійснювати, зокрема заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За таких обставин вбачається порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, зокрема втручання органу державної виконавчої служби в право особи на мирне володіння майном, яке за наявності вказаних обставин не є виправданим, так як в даному випадку особа несе надмірний тягар внаслідок таких неправомірних дій органу державної виконавчої служби. При цьому, жодного суспільного інтересу внаслідок цього не задоволено, оскільки боргове зобов`язання виконано в повному обсязі.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав низку роз`яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, зокрема у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (в редакції 2004 року).

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких підстав, скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки виконання рішення про стягнення аліментів забезпечено в інший спосіб, а саме, із боржника ОСОБА_1 за місцем роботи, у стягуються аліменти у відповідному розмірі.

При цьому належним способом захисту є скасування арешту, зазначивши, що дане рішення є підставою для Придніпровського ВДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) скасувати постанову від 26.03.2018 року про арешт майна, винесену у виконавчому провадженні №48215094.

На підставі викладеного вище, керуючись статтями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, ст.ст. 19, 33 Конституції України, Законом України «Про державну виконавчу службу», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 258-261, 353, 354, 447-453 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката Хорошуна Сергія Анатолійовича в інтересах ОСОБА_1 на дії державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо незаконного накладення арешту на майно боржника та зобов`язання скасувати арешт задовольнити частково.

Зняти арешт та заборону відчуження з рухомого та нерухомого майна, належного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) накладений постановою про арешт майна боржника від 26.03.2018 року, винесену у виконавчому провадженні №48215094.

Визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що рішення, після набрання законної сили, є підставою для Придніпровського ВДВС м. Черкаси ЦМУ МЮ (м. Київ) скасувати постанову від 26.03.2018 року про арешт майна, винесену у виконавчому провадженні №48215094.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 22.11.2022 року.

Головуючий Т.Є.Троян