Справа №201/8247/21
Провадження № 2/932/602/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до КП «Теплоенерго», в якому просила зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла до 07.09.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що 07.09.2020 року вона набула право спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до розрахунку-повідомлення КП «Теплоенерго» було виявлено заборгованість попереднього власника квартири по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період до 07.09.2020 року. У зв`язку з чим нею був направлений лист на адресу відповідача з проханням виключити таку заборгованість з її особового рахунку. Проте, листом від 02.03.2021 року №219-ООС було повідомлено, що «списання заборгованості попереднього власника не передбачене діючим законодавством». Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, в договорі купівлі-продажу квартири відсутнє застереження про переведення боргу попереднього власника на неї. Таким чином у відповідача виникає обов`язок виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість попередніх власників.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2022 року цивільну справу передано на розгляд до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2022 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою судді від 30.03.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.06.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві представник відповідача зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що укладено 07.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є дружиною покупця та за її згодою укладено цей договір. Позивач не є власником вказаної квартири, тобто факт порушення її прав та інтересів відсутні, довіреності на представництво інтересів власника квартири позивачка не надала, ОСОБА_2 є дієздатною особою, тому ОСОБА_1 є неналежним позивачем. Щодо позовних вимог позивача, представник відповідача зазначає, що сама по собі вказівка по особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачем послуг централізованого опалення. Зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм чинного законодавства України. Діями відповідача не порушені права ОСОБА_2 , як споживача. Цими діями ОСОБА_2 не був позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково, право власності залишається непорушним та діями відповідача жодним чином не було завдано йому шкоди. Зобов`язання відповідача виключити з обліку заборгованість, яка виникла за період до 07.09.2020 року, за надані послуги з централізованого опалення, яка обліковується на особовому рахунку № НОМЕР_1 , без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості без надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Третій особі ОСОБА_2 у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали по справі, проте у встановлений строк письмових пояснень на позовну заяву суду не направив, заяв та клопотання від нього до суду не надходило.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлено законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Ппровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 07.09.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 придбав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений 07.09.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В., зареєстрований в реєстрі за №1346. Позивач у даній справі ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 .

Згодом була з`ясована наявність непогашеної попередніми власниками заборгованості за послуги КП «Теплоенерго» ДМР в квартирі за вказаною адресою, яка станом на 01.12.2020 року становила 6 502 грн. 97 коп.

Будинок АДРЕСА_2 обслуговує КП «Теплоенерго» ДМР. Встановлено, що за надані відповідачем послуги заборгованість виникла ще за часів попередніх власників квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_3 .

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посяг; гарантовано ч.4 ст.55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до пп. 5 п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особа, яка отримує житлово-комунальні послуги зобов`язана оплачувати їх у строки, встановлені договором і законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтересі фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначенні законами України.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушення. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Виходячи з аналізу зазначених норм права у сукупності, суд приходить до висновку про те, що, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача виключити нараховану заборгованість за послуги вивезення побутових відходів, попереднього власника з особового рахунку, не передбачений діючими нормами чинного законодавства.

Вбачається, що на даний час права позивача не порушені з боку відповідача, доказів звернення відповідача до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості на надані послуги не надано, як і не надано доказів такого звернення до позивача про стягнення вказаної заборгованості в досудовому порядку.

Зважаючи на те, що відповідно до вищенаведених вимог чинного законодавства України захисту підлягає вже порушене право, що позивачем наразі не доведено, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, а також звільнення позивача від сплати судового збору, судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева