ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті апеляційного провадження

25 жовтня 2022 року

м. Валки

справа № 2-293/06

провадження № 22ц/818/3654/22

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року в складі судді Камишевої Л.М. по справі за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання частково недійсним договору поруки

в с т а н о в и в:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року позовні вимоги Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задоволено, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду поштою 19 вересня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через свого представника подали апеляційну скаргу.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року витребувано зазначену справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 13 жовтня 2022 року.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху та апелянту надано строк 10 днів для надання заяви про поновлення строку з зазначенням інших поважних причин пропуску строку з наданням відповідних доказів щодо цього з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, рішення суду ухвалено 16 червня 2006 року. Зі змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що у судовому засіданні були присутні як представник Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», так і представниця Клименка Ю.М., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» - Кучеренко О.М., яка діяла на підставі довіреності. Таким чином, апеляційна скарга мала бути подана протягом 10 днів з дати ухвалення рішення, тобто останнім днем її подання є 26 червня 2006 року. Проте, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника подали поштою лише 19 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Матеріали справи містять копію акту від 27 липня 2016 року про вилучення для знищення справ за 2006 рік, що не підлягають зберіганню, відповідно до якого цивільна справа № 2-293/06 знищена.

На виконання вказаної ухвали судді, 19 жовтня 2022 року за допомогою системи «Електронний суд», від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшли заяви про поновлення строку, які зареєстровані та передані судді 20 жовтня 2022 року.

У вказаних заявах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на те, що копію оскаржуваного рішення вони не отримували, а факт того, що в суді першої інстанції діяв їхній представник не свідчить про те, що вони копію судового рішення від нього отримували. Вказали, що фактично про оскаржуване рішення вони дізналися у червні 2020 року, але і тоді вони не мали копію рішення суду. Зазначили, що оскільки матеріали цивільної справи № 2-293/06 було знищено, вони не могли звернутися до суду з апеляційною скаргою та надати до неї достовірні докази. Також, ОСОБА_1 звернув увагу на те, що коли він звертався до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, він надав не автентичну копію, яка могла і не відповідати дійсності.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судова колегія вважає, що зазначені заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Пунктом 13 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 294 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних прав та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13).

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП «Голуб» проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, у випадку пропуску строку апеляційного оскарження підставами для розгляду апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Таким чином, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї для цього дії.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 3, 4 статті 357 ЦПК України (в чинній редакції) апеляційна скарга залишається без руху також у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Пунктом 4 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип юридичної визначеності як складова частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує апелянтів самостійно цікавитися перебігом розгляду їхньої скарги в суді апеляційної інстанції. Тривала відсутність такого інтересу з боку апелянтів свідчить про їхнє небажання захищати свої процесуальні права та зловживання правом на апеляцію.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду ухвалено 16 червня 2006 року.

Матеріали справи містять копію акту від 27 липня 2016 року про вилучення для знищення справ за 2006 рік, що не підлягають зберіганню, відповідно до якого цивільна справа № 2-293/06 знищена.

Зі змісту оскаржуваного рішення суду вбачається, що у судовому засіданні були присутні як представник Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», так і представниця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» - ОСОБА_5 , яка діяла на підставі довіреності та була чинною.

Таким чином, апеляційна скарга мала бути подана протягом 10 днів з дати ухвалення рішення, тобто останнім днем її подання є 26 червня 2006 року.

Проте, апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через свого представника подали поштою лише 19 вересня 2022 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що після укладення договорів поруки, вони видали довіреність на ОСОБА_5 , але про хід справи їм відомо не було та копію оскаржуваного рішення вони не отримували.

Зазначили, що у березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з них заборгованості за тим же самим кредитним договором повторно та судовим рішенням у справі № 922/1001/20 банку відмовлено. І саме під час розгляду цієї справи вони дізналися про ухвалення 16 червня 2006 року Жовтневим районним судом м. Харкова оскаржуваного рішення. Посилалися на те, що оскільки матеріали цивільної справи № 2-293/06 було знищено, вони не могли звернутися до суду з апеляційною скаргою.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було достеменно відомо про розгляд даної справи, зокрема ними був поданий зустрічний позов. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі довіреності представляла ОСОБА_5 та яка була присутня у судовому засіданні під час розгляду справи. Доказів того, що ОСОБА_5 не мала права представляти інтереси апелянтів матеріали справи не містять.

У зв`язку з чим, посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на те, що вони не знали про розгляд справи є безпідставними.

Матеріали справи містять вручені зворотні повідомлення адресовані як ОСОБА_2 і її представнику, так і ОСОБА_1 , а також, заяву ОСОБА_2 про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії судового рішення, яке подано до суду першої інстанції 03 лютого 2017 року (а.с.14 том 1), клопотання про скасування арешту майна, яке подано до суду першої інстанції 14 червня 2020 року та як додаток надано копію оскаржуваного рішення та копію відповіді Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 6697 від 30 березня 2017 року, в якій повідомляється, зокрема, про ненадходження до відділу виконавчого листа з виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року (а.с.59,69-71,75 том 1).

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про те, що вона лише у березні 2020 року дізналася про оскаржуване рішення є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову та одним із додатків до цього клопотання останній надав копію оскаржуваного рішення (а.с.169-170,179-180 том 1).

Твердження ОСОБА_1 про те, що коли він звертався до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, він надав не автентичну копію, яка могла і не відповідати дійсності, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

ОСОБА_2 щонайменше знала про оскаржуване рішення суду з 2017 року, а ОСОБА_1 - з 2020 року, однак своїм правом на апеляційне оскарження своєчасно не скористались.

Твердження апелянтів про те, що оскільки матеріали цивільної справи № 2-293/06 було знищено, вони не могли звернутися до суду з апеляційною скаргою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки знищення справи не перешкоджає поданню апеляційної скарги.

Враховуючи вищевказані норми процесуального законодавства та фактичні обставини справи, практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів виходить із того, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, оскільки відповідно до положень статті 357 ЦПК України, якщо вказані апелянтами підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Керуючись ч.4 ст.357, ч.4 ст.358 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року в складі судді Камишевої Л.М. по справі за позовом Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання частково недійсним договору поруки.

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оригінал апеляційної скарги з додатками (а.с.192-203 том 3), долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, після її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина