ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/2549/22

Провадження № 22-ц/4820/1449/22

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Новатор» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Чевилюк З.А. від 22 червня 2022 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року про виправлення описки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В січня 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що перебував у трудових відносинах з ДП «Новатор», при цьому внаслідок його незаконних звільнень вже двічі поновлювався на роботі рішеннями Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.01.2021 року та від 05.10.2021 року.

26.10.2021 року в порядку попередження про наступне вивільнення працівницею підприємства позивачу вручено «Список працівників на вивільнення по підрозділу № 062 у зв`язку з скороченням чисельності за наказом № 369 від 21.10.2021 року», без належного зазначення усіх його анкетних даних та без підпису директора, що на думку позивача є незаконним. Позивач власноруч написав, що наданий документ не відповідає чинному законодавству, поставив підпис із зазначенням дати 26.10.2021 року.

Позивач продовжив здійснювати свою трудову діяльність, а з 07 по 17 грудня перебував на лікарняному, оскільки відповідачем не було забезпечено належні умови праці (температурний режим відповідно до пори року).

В понеділок, 20.12.2021 року, головним технологом ОСОБА_2 позивачу вручено повідомлення про засідання комісії по оптимізації штатних працівників.

На засіданні комісії 20.12.2021 року о 14.15 год. йому усно оголошено перелік вакантних посад, які б він зміг зайняти, на вимогу повторно ознайомити з вакантними посадами відмовлено.

28.12.2021 року позивача не було допущено до роботи, а пропуск анульовано. Начальник відділу по роботі з персоналом вручила позивачу трудову книжку із записом № 47 такого змісту: «Звільнено за скороченням чисельності працівників, п.1.ст.40 КЗпП України, підстава - наказ №1535 від 23.12.2021року».

Разом із трудовою книжкою 28.12.2021 року позивачу вручено витяг з наказу від 23.12.2021 №1535-ВПРП «Про припинення трудового договору», згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога за п.1.ст.40 КЗпП України з 28.12.2021 року. Підставою видачі цього наказу зазначено наказ № 369 від 21.10.2021 року, акт № 3 від 20.12.2021 року, попередження про скорочення від 26.10.2021 року.

З вказаними вище документами, як і з переліком вакантних посад, ОСОБА_1 не ознайомлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ державного підприємства «Новатор» «Про припинення трудового договору» №1535 від 23.12.2021 року в частині пункту 3 про звільнення ОСОБА_1 , інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога (підр. № 62), за скороченням чисельності працівників, п.1 ст.40 КЗпП з 28.12.2021 року, поновити його на посаді інженера з нормування праці 1 категорії відділу головного технолога ДП«Новатор» з 28.12.2021 року, стягнути з відповідача середній заробіток з усіма нарахуваннями за період вимушеного прогулу, починаючи з 28.12.2021 року і до дати прийняття судового рішення та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2022 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Новатор» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди 100 000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.06.2022 року виправлено описку в рішенні від 22.06.2022 року, викладено перший абзац резолютивної частини в наступній редакції: Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Новатор» про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу №1535 від 23.12.2021 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди 100000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалу про виправлення описки як незаконні, і задовольнити його позов в повному обсязі. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування у відповідача довідки про доходи, не врахувавши, що він перебуває в затяжному конфлікті з керівництвом ДП «Новатор» і не може самостійно отримати документи. Суд безпідставно з`ясовував працевлаштування ОСОБА_1 за іншим місцем роботи, хоча це не має значення для справи.

Суд не врахував, що в порушення закону позивача не ознайомили з наказом №369 від 21.10.2021 року, письмовий список вакантних посад на ДП «Новатор» йому не вручили, що підтвердили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Допитані в суді свідки також підтвердили пояснення ОСОБА_1 , що форму попередження про вивільнення заповнювали спільно, підпису директора ОСОБА_5 на ній не було. При виборі кандидатури ОСОБА_1 з числа інженерів на звільнення по скороченню посади не було враховано переваги для осіб передпенсійного віку, його освіту, стаж та досвід роботи, зайняття посади 1 категорії та багато іншого, що теж свідчить про незаконність його звільнення.

28.12.2021 року, отримавши перед прохідною ДП «Новатор» свою трудову книжку і витяг із наказу №1535-ВПРП від 23.12.2021 року «Про припинення трудового договору», позивач вперше дізнався про існування таких документів, як наказ №369 від 21.10.2021 року, акт №3 від 20.12.2021 року та попередження про скорочення від 26.10.2021 року, оскільки вони слугували підставою видачі оскаржуваного наказу №1535-ВПРП від 23.12.2021 року.

Акт №3 від 20.12.2021 року, що нібито він 20.12.2021 року відмовився від усіх запропонованих вакантних посад та погодився на скорочення вважає сфальшованим документом.

Висновок суду, що отримання копії наказу від 21.10.2021 року позивачем підтверджено показаннями свідків та самим позивачем, не відповідає дійсності та матеріалам справи. Вважає, що головним аргументом скоротити його посаду та вивільнити особисто його є неприязнь до нього керівника ДП «Новатор».

У відзиві ДП «Новатор» просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну. ОСОБА_1 належно попереджено про скорочення його посади, він підписав відповідний документ «Список працівників на вивільнення по підрозділу №062 у зв`язку із скороченням чисельності за наказом №369 від 21.10.2021 року».

Копію наказу №369 від 21.10.2021 року "Про скорочення чисельності працівників» та копію попередження про вивільнення було виготовлено та вручено ОСОБА_1 26.10.2021. Також позивачу надавалися дні для пошуку роботи зі збереженням середнього заробітку на протязі двох місяців один раз на тиждень.

20.12.2021 року на засіданні комісії йому оголошено вакантні посади, які він може зайняти. Свідок ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_1 ознайомився з письмовим переліком вакансій, але відмовився від запропонованих посад. Перелік вакансій також транслюється на електронній дошці оголошень навпроти контрольно-пропускного пункту ДП "Новатор", де його бачив щодня позивач.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник відповідача просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 21.10.2021 року ДП «Новатор» винесено наказ №369 «Про скорочення чисельності працівників», яким скорочено чисельність працівників підприємства на 6,2 штатних одиниці, внесено відповідні зміни до штатного розпису підприємства .

26.10.2021 року позивача письмово повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням чисельності працівників згідно наказу №369 від 21.10.2021 року.

Колективний договір п.3.4.6 визначає, що у випадку виникнення необхідності звільнення працюючих за скороченням чисельності працівників підприємство бере на себе обов`язок надавати працівнику, якого офіційно попередили про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штатів, протягом двох останніх місяців роботи один день на тиждень, вільний від роботи, з оплатою його у розмірі середнього заробітку працівника, в зручний для обох сторін час, для вирішення питань власного працевлаштування.

Наказами ДП «Новатор» від 02.11.2021 року №1345 ВПРП та від 01.12.2021 року №1433 ОСОБА_1 , якого попереджено про наступне вивільнення, за його заявами надано вільний від роботи день щотижня для пошуку нової роботи.

28.10.2021 року Центр зайнятості був повідомлений про вивільнення ОСОБА_1 відповідно до закону.

20.12.2021 року позивача було запрошено на комісію по оптимізації штатних працівників, де йому були запропоновані наступні вакантні посади (професії): регулювальник РЕА та приладів; інженер-конструктор (КВ 3); інженер-програміст, слюсар-сантехнік, шліфувальник, оператор верстатів з програмним керуванням, токар-розточувальник, газорізальник.

Згідно з актом №3 від 20.12.2021 року ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення з вакантними посадами.

Наказом від 23.12.2021 року №1535 ВПРП «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з нормування праці першої категорії відділу головного технолога (підр.№62), за скороченням чисельності працівників п.1.ст.40 КЗпП України, 28.12.2021 року, наказ підписаний в.о. директора Ольгою Микитчик.

28.12.2021 року позивачу вручено трудову книжку, витяг з наказу №1535 від 23.12.2021року про звільнення та виплачено вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку 3782,61 грн.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача у зв`язку з скороченням чисельності працівників підприємства проведено з дотриманням закону, позивач не довів неправомірності дій відповідача щодо його звільнення. Тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

За змістом пункту 1 частини першої, частини другої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, реорганізації, скорочення чисельності або штату працівників, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст. 40 КЗпП України).

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Суд першої інстанції правильно констатував, що 26.10.2021 року ОСОБА_1 повідомлено про наступне вивільнення у зв`язку з скороченням чисельності працівників, що підтверджується його підписом у списку працівників на вивільнення по підрозділу №602 у зв`язку з скороченням чисельності за наказом №369 від 21.10.2021 року.

Зміст заяв ОСОБА_1 від 02.11.2021 року та 30.11.2021 року про надання днів для пошуку роботи у зв`язку із попередженням про скорочення також підтверджує факт його обізнаності про наступне вивільнення. Так, він посилається на пункт 3.4.6 Колективного договору, яким передбачений обов`язок роботодавця надавати працівнику, якого офіційно повідомлено про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності або штатів, протягом останніх двох місяців роботи один день за тиждень, вільний від роботи, з оплатою його у розмірі середнього заробітку працівника, в зручний для обох сторін час, для вирішення питань власного працевлаштування.

Доводи апелянта про невручення йому при цьому копії наказу №369 від 21.10.2022 року спростовуються показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яким дав належну оцінку як достовірним суд першої інстанції. Водночас слід врахувати, що цим наказом скорочено чисельність працівників підприємства на 6,2 штатних одиниці із зазначенням у додатку 1 конкретних посад, що підлягають скороченню (без зазначення прізвищ працівників), внесено відповідні зміни до штатного розпису підприємства. В подальшому на виконання цього наказу до ВПРП подано у розрізі підрозділів списки вивільнених працівників, а тому числі й ОСОБА_1 .

Обговорюючи доводи апелянта, що в порушення закону йому не запропоновано у письмовому вигляді іншу роботу на підприємстві, апеляційний суд констатує таке.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору.

За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Представниця відповідача визнала, що одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 не була запропонована інша робота на підприємстві.

Разом з тим, на засіданні комісії по оптимізації штатних працівників, 20.12.2021 року, ОСОБА_1 усно оголошено перелік вакантних посад, які пропонуються для переведення - регулювальник РЕА та приладів, інженер-конструктор (КВ 3), інженер-програміст, слюсар сантехнік, шліфувальник, оператор верстатів з програмним керуванням, токар-розточувальник, газорізальник, від яких він відмовився.

Сам позивач не заперечує факт усного оголошення йому наявних вакансій 20.12.2021 року. Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 також підтвердили, що на комісії ОСОБА_1 взяв у руки письмовий перелік вакансій, проглянув і кинув на стіл зі словами «Готуйте документи на скорочення, зустрінемось в суді».

Факт відмови позивача від підпису акта №3 від 20.12.2022 року про результати співбесіди з працевлаштування працівників, що вивільняються та скорочення чисельності зафіксовано 20.12.2021 року комісійним актом.

При цьому нормами трудового законодавства не передбачено, що пропозиція працівнику іншої роботи на підприємстві має бути викладена лише в письмовій формі.

Відтак позивач мав об`єктивну можливість до часу видачі наказу про його звільнення (23.12.2021 року) звернутися з заявою про переведення його на іншу роботу на підприємстві, виходячи і з запропонованих наявних вакансій, проте не скористався цим своїм правом.

Отже, роботодавець запропонував позивачу всі наявні вакантні посади (іншу роботу), які з`явилися на підприємстві і існували на день звільнення, позивач не представив жодних доказів на спростування цієї обставини.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно констатував, що роботодавець виконав покладені на нього частиною другою статті 40, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України обов`язки під час звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Посилання апелянта на порушення його переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки позивач не посилався на ці обставини як на підставу позову у позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 червня 2022 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2022 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк