ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6354/22 Справа № 193/304/22 Суддя у 1-й інстанції - Томиця О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Біла А.В.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - селянське (фермерське) господарство "Вдале",

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року, ухваленого суддею Томинцем О.В. в смт.Софіївка Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 25 липня 2022 року,

УСТАНОВИВ

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: селянське (фермерське) господарство "Вдале", про виділення у натурі 1/8 частини земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та визнання права власності на виділену земельну ділянку.

Просила суд виділити їй у натурі, у власність 1/8 частку земельної ділянки площею 7,98 га, кадастровий номер 125284100:01:003:0100 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області; припинити право спільної часткової власності сторін на цю земельну ділянку та визнати за позивачем право власності на виділену земельну ділянку, площею 0,9862 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/8 частка вищевказаної земельної ділянки, яку вона успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Власником решти 7/8 часток цієї земельної ділянки є її сестра, відповідач ОСОБА_2 .

Зазначила, що між сторонами існують суперечки з приводу користування спільним майном, але оскільки її частка нерухомості в натурі не виділена і відповідач не бажає добровільно розподілити ці частки шляхом укладання відповідного договору у нотаріуса, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: селянське (фермерське) господарство "Вдале", про виділення у натурі 1/8 частини земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку та визнання права власності на виділену земельну ділянку, залишені без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення її позовних вимог та стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 6492,40 грн.

При цьому, позивач зазначає, що власник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання своєї частки на володіння, користування своєю часткою земельної ділянки, тобто законодавство не заважає співвласникам розділити земельну ділянку в натурі у відповідності до належних їм часток. Наголошує на тому, що рішення суду містить протиріччя, оскільки суд вказує, що позивачем не надано доказів звернення до землевпорядної організації з приводу виготовлення технічної документації та відсутні докази про неможливість надання таких доказів, однак поза увагою суду залишилась заява позивача про зустріч з відповідачем в офісі землевпорядної організації для добровільного врегулювання питання поділу, узгодження меж 1/8 ч. земельної ділянки та, як результат зустрічі, виготовлення відповідної технічної документації.

Позивач вважає, що її позовні вимоги мають законні підстави і немає жодних перешкод з боку цивільного законодавства для їх задоволення, тому вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Окрім того, позивач вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог чим порушив норми матеріального права і на підставі припущень ухвалив незаконне судове рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Остапенка О.М., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Мудраченка В.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/8 частки земельної ділянки, площею 7,98 га, за кадастровим номером 125284100:01:003:0100, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.05.2019, виданого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І. за р./№406 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2019 за №16621119 (а.с.4, 10).

Іншим співвласником решти 7/8 часток цієї земельної ділянки є відповідач ОСОБА_2 (а.с.38).

На даний час спірна земельна ділянка перебуває у користуванні СФГ «Вдале» на підставі договору оренди землі, укладеного 25.12.2017 з ним строком на 10 років ще попередньою власницею цієї земельної ділянки ОСОБА_4 (а.с.5, 39-40).

28.03.2022 ОСОБА_1 звернулася з письмовим зверненням до відповідача ОСОБА_2 , яка доводиться їй рідною сестрою по батькові, з проханням укласти договір про розподіл часток спірної земельної ділянки між ними у натурі.

У відповідь на вказане звернення відповідач зазначила, що виділ часток у натурі призведе до припинення існування нинішньої земельної ділянки, через що зникне предмет оренди за договором оренди землі з СФГ «Вдале», що призведе до порушення її прав та прав цього господарства згідно договору оренди землі, дія якого у зв`язку з цим буде припинена (а.с.11, 26).

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог, на підставі досліджених доказів наданих сторонами по справі, виходив з недоведеності заявлених позовних вимог, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо користування їхньою спільною земельною ділянкою, виплатою позивачці за її користування СФГ «Вдале» орендної плати відповідно до її частки за договором оренди землі від 25.12.2017, згоди відповідача мирно розподілити між ними спірну земельну ділянку у натурі після закінчення строку дії договору оренди, що свідчить про фактичну відсутність порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , як співвласника земельної ділянки, а тому поданий нею позов є дещо передчасний.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом.

Згідно зі ст. 6 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

За змістом ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до положень ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною другою статті 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до норм статей 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст.355 ЦК України- майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частини 1,2 ст.356 ЦК України встановлюють, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Згідно п.«в» ч.1 ст.87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

Відповідно до чч.1,2,3,4 ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ст.79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом положень ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до вимог ч.2 зазначеної статті формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Частина 3 та 4 вказаної статті визначає, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частина 5 та 6 цієї статті встановлює, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Згідно з нормами ст.56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за рішенням власників земельних ділянок за згодою заставодержателів, користувачів земельних ділянок.

Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок включає:

а) пояснювальну записку;

б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації;

в) кадастрові плани земельних ділянок, які об`єднуються в одну земельну ділянку, або частини земельної ділянки, яка виділяється в окрему земельну ділянку;

г) матеріали польових геодезичних робіт;

ґ) відомості про встановлені межові знаки на межі поділу;

д) перелік обтяжень прав на земельну ділянку, обмежень на її використання та наявні земельні сервітути.

Так, судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/8 частки земельної ділянки, площею 7,98 га, з кадастровим номером 125284100:01:003:0100, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.05.2019 за р./№406 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2019 за №16621119, а 7/8 частки цієї ділянки належить відповідачу ОСОБА_2 .

Також судом встановлено, що на теперішній час спірна земельна ділянка перебуває у користуванні СФГ «Вдале» на підставі договору оренди землі, укладеного 25.12.2017 з попередньою власницею цієї земельної ділянки ОСОБА_4 строком на 10 років.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 суду пояснював, що насправді у сторін відсутній спір щодо користування спірною земельною ділянкою, оскільки вона перебуває в оренді у СФГ «Вдале», однак позивач бажає, щоб належна їй частина спірної земельної ділянки набула статусу окремого та самостійного об`єкту цивільних вправ, щоб у майбутньому можливо було володіти та розпоряджатися нею винятково на власний розсуд, проте відповідач відмовляється добровільно розподілити між ними у натурі частки цієї земельної ділянки, через що і виник цей спір.

Суд також допитав представника третьої особи СФГ «Вдале» ОСОБА_6 , який суду пояснив, що він як керівник підприємства своєчасно та в обумовленому розміру сплачує сторонам по справі відповідно до їхніх часток орендну плату. Вказав, що поділ/виділ земельної ділянки у натурі її співвласникам призведе до припинення існування нинішньої земельної ділянки, оскільки створяться дві нові земельні ділянки, що зумовить переукладання договорів оренди землі зі сторонами у справі, однак позивач, яка бажає обробляти свою земельну ділянку самостійно, очевидно відмовиться укладати договір оренди землі з СФГ «Вдале», що призведе до порушення його прав як землекористувача відповідно до нині діючого договору оренди землі.Вказав, що СФГ як користувач спірної земельної ділянки незгоден на її поділ до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду справи не заперечувала проти

поділу між сторонами часток та виділення їх у натурі, але лише після закінчення строку дії договору оренди землі з СФГ «Вдале» від 25.12.2017.

Суд першої інстанції, обґрунтовуючи мотиви відмови у задоволенні позову у рішенні зазначив, що позивач, посилаючись на існування між сторонами спору з приводу поділу успадкованої земельної ділянки, не надала суду ані технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки (можливі варіанти), ані висновків відповідної експертизи. Доказів про неможливість надання таких доказів, позивачем не надано, тому суд позбавлений можливості провести такий поділ без технічної документації, яка містить інформацію щодо можливості такого поділу варіантів поділу, встановлення площі земельної ділянки, межових знаків, тощо, та тим самим визначити конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який має залишитися у власності позивача.

Окремо, суд зауважив, що позивачем не надано доказів її звернення до землевпорядної організації щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, пославшись на те, що на сьогодні згода співвласників на розробку цієї документації не потрібна (зміни до Закону України «Про землеустрій» від 28 квітня 2021 року).

Позивач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою її заяву від 28 березня 2022 адресовану відповідачу щодо укладення договору про поділ нерухомого майна із запрошенням на 04.04.2022 на 10.00 годину в офіс землевпорядної організації для добровільного врегулювання питання поділу земельної ділянки і відповідно виготовлення технічної документації, однак колегія суддів такі доводи вважає необґрунтованими, з огляду на те, що у рішенні суд правильно зазначив про те, що на теперішній час для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, згода співвласників на розробку цієї документації не потрібна, натомість потрібна згода землекористувача, в даному випадку СФГ «Вдале», який проти такого поділу до закінчення строку дії договору оренди.

Отже, за викладених вище обставин встановлених судом першої інстанції, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про передчасність подання позову, оскільки між сторонами відсутній спір щодо користування спільною земельною ділянкою, а відтак відсутні порушення прав та інтересів ОСОБА_1 , як співвласника спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду першої інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для здійснення перерозподілу судових витрат не має.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: