ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1539/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №696/220/21 Категорія: 307010000 Білопольська Н. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Нерушак Л.В.,
за участю секретаряЛюбченко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року (повний текст судового рішення виготовлено 22 вересня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особи: приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Галини Володимирівни, про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

У березні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є дочками ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою отримання спадщини звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та дізнались про існування заповіту від 15 березня 2018 року, яким ОСОБА_4 усе своє майно заповів відповідачці ОСОБА_1 .

Посилаючись на стан здоров`я їхнього батька, який часто хворів, переніс декілька інфарктів, стояв на обліку у лікаря-психіатра в зв`язку розладами психіки та поведінки, позивачки вважають, що заповіт підлягає визнанню недійсним. Вони сумніваються у вільному волевиявленні ОСОБА_4 щодо складення заповіту на ім`я ОСОБА_1 , оскільки батько не міг з власної волі скласти на її користь заповіт.

За таких обставин просили суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 15 березня 2018 року приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. на ім`я ОСОБА_1 .

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 , складений на користь ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Галиною Володимирівною 15 березня 2018 року, який зареєстрований в реєстрі за № 287.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові витрати, а саме: витрати зі сплати судового збору в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.; витрати, пов`язані з проведенням посмертної судово-психіатричної експертизи, в сумі 13213 (тринадцять тисяч двісті тринадцять) грн. 90 коп.; витрати з оплати професійної правничої допомоги в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

В основу рішення покладено висновок судово-психіатричного експерта № 98 від 08 квітня 2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 на момент укладення заповіту від 15 березня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 виявлялися прояви хронічного стійкого психічного розладу, через що він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Наявність вказаної психопатологічної симптоматики встановлено на момент укладення оспорюваного правочину.

З вказаним рішенням не погодилась відповідачка та оскаржила його в апеляційному порядку, вважаючи його незаконним та необґрунтованим з таких міркувань.

Висновок судово-психіатричного експерта № 98 від 08 квітня 2022 року ґрунтується лише на довідці про те, що ОСОБА_4 перебував на обліку у лікаря-психіатра з 01.12.2017 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді психоорганічного синдрому, змішаний варіант.

Результати цієї експертизи суперечать іншим доказам у справі.

У відповіді на адвокатський запит головного лікаря Камянської ЦРЛ від 31.03.2021 за №01-12/161 зазначено, що ОСОБА_4 було поставлено на консультативний облік, який згодом скасовано через неявку ОСОБА_4 . Також під час терапевтичного лікування поставлено діагноз: «розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді психоорганічного синдрому, змішаний варіант легко вираженого».

У відповіді на адвокатський запит позивачів від 16.01.2019 вказано не про консультативний, а про диспансерний облік ОСОБА_4 . Також відсутня вказівка про легко вираженість діагнозу.

Суд першої інстанції не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про нормальний адекватний стан спадкодавця, посилаючись на те, що їх показання не відповідають медичній документації. Водночас суд не зазначив, якій саме медичній документації ці показання суперечать.

За життя спадкодавець до лікарів-психіатрів не звертався. У судово-психіатричної експертної комісії не було достатнього об`єму медичних документів та інших підстав для висновку про наявність у спадкодавця психічних розладів на момент укладання заповіту.

На підставі таких аргументів, скаржниця вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У наданому відзиві відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не погодились з доводами апеляційної скарги. Просять рішення районного суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Кам`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 28 грудня 2018 року (актовий запис № 282, серія НОМЕР_1 ) (т. 1, а.с. 17).

Позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними доньками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Кам`янським райбюром ЗАГС Черкаської області 07 жовтня 1972 року (актовий запис № 227, серія НОМЕР_2 ) та 02 листопада 1968 року (актовий запис № 159, серія НОМЕР_3 ) (т. 1, а.с. 9, 14).

Зміна прізвищ позивачок на « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_3 » підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим відділом ЗАГС Кам`янського райвиконкому Черкаської області 24 серпня 1991 року (актовий запис № 106, серія НОМЕР_4 ) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 15 березня 2018 року (т. 1, а.с. 10, 13).

15 березня 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 287, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 100).

Як вбачається з повідомлення Кам`янської центральної районної лікарні Черкаської області № 01-09/60 від 16 січня 2019 року, ОСОБА_4 перебував на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 01 грудня 2017 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді психоорганічного синдрому, змішаний варіант (т. 1, а.с. 35).

Водночас, як вбачається з повідомлення Кам`янської центральної районної лікарні Черкаської області № 01-12/161 від 31 березня 2021 року, ОСОБА_4 був консультований лікарем-психіатром і йому був встановлений діагноз: розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді психоорганічного синдрому, змішаний варіант легко вираженого. ОСОБА_4 було запропоновано з`явитися до лікаря-психіатра для лікування та поставлено на консультативний облік. Оскільки хворий не з`явився до лікаря-психіатра, то облік було скасовано. ОСОБА_4 самостійно до лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався. У лікаря-невропатолога на диспансерному обліку не перебував, за медичною допомогою не звертався (т. 1, а.с. 121).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 98 від 08 квітня 2022 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення правочину, а саме заповіту від 15 березня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., виявлялися прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу на фоні серцево-судинного захворювання з психопатологічними продуктивними маячними і дефіцитарними інтелектуально-мнестичними розладами (F-06.2 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Початковий неврозоподібний стан вказаного захворювання, за даними медичної документації, відмічався у підекспертного у 2012 році. У зв`язку з недостатністю анамнестичних даних неможливо встановити, із якого конкретно часу почався етап захворювання з психопатологічною симптоматикою, з маячними ідеями, але наявність вказаної психопатологічної симптоматики встановлено на момент укладення оспорюваного правочину (т. 2, а.с. 154-167).

Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 заявили, що він був розгублений, нечітко орієнтувався в часі, за ним спостерігалися ненормальні прояви поведінки. Схожі за змістом показання надали й інших свідки - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Разом з тим, інші свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , свідчать про те, що померлий ОСОБА_4 був «адекватною, нормальною людиною».

Звертаючись до суду із позовом, позивачки вказували на невідповідність змісту заповіту, складеного 15 березня 2018 року волевиявленню заповідача, його внутрішній волі, у зв`язку з наявністю у нього психічних розладів станом на момент вчинення оспорюваного правочину.

15 березня 2018 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким розпорядився своїм майном на випадок своєї смерті, заповівши все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України дає підстави зробити висновок, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити юридичну долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 703/4689/18 (провадження № 61-14976св21).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, на заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Заповіт може бути визнаний недійсним у тому випадку, коли волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов?язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд має призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 496/2925/17 (провадження № 61-4247св21).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

Тобто психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом при встановленні спірних обставин.

На підставі ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 27 жовтня 2021 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» (вул. Павлова, 46, м. Сміла, Черкаська область, 20708).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 98 від 08 квітня 2022 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення правочину, а саме заповіту від 15 березня 2018 року на ім`я ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В., виявлялися прояви хронічного стійкого психічного розладу у формі органічного психічного розладу на фоні серцево-судинного захворювання з психопатологічними продуктивними маячними і дефіцитарними інтелектуально-мнестичними розладами (F-06.2 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Початковий неврозоподібний стан вказаного захворювання, за даними медичної документації, відмічався у підекспертного у 2012 році. У зв`язку з недостатністю анамнестичних даних неможливо встановити, із якого конкретно часу почався етап захворювання з психопатологічною симптоматикою, з маячними ідеями, але наявність вказаної психопатологічної симптоматики встановлено на момент укладення оспорюваного правочину.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував як висновок посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інші докази, наявні у матеріалах справи, зокрема, показання свідків, наявні діагнози хворого, встановлені обставини перебування спадкодавця на лікуванні, періодичність, тривалість, а також підстави такого лікування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Вказаний вище висновок судово-психіатричної експертизи зроблений комісійно, достатньо обґрунтований з наукової точки зору, узгоджується з наданими медичними документами та іншими доказами по справі і вірно покладений районним судом в основу судового рішення.

Крім того, сама відповідачка, отримавши результати експертизи, не заявляла клопотання в суді першої інстанції про проведення повторної експертизи.

Отже, встановивши наявність належних доказів на підтвердження доводів позивачок про неусвідомлення заповідачем значення своїх дій і неможливість керувати ними на час складання заповіту, районний суд зробив обґрунтований висновок про доведеність позовних вимог щодо наявності підстав, передбачених частиною першою статті 225 та частиною другою статті 1257 ЦК України, для визнання недійсним заповіту від 15 березня 2018 року, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на розбіжності у повідомленнях Кам`янської центральної районної лікарні Черкаської області № 01-09/60 від 16 січня 2019 року та № 01-12/161 від 31 березня 2021 року не є підставою для протилежного висновку суду, оскільки в обох відповідях однаково зазначається про встановлений ОСОБА_4 діагноз: «розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді психоорганічного синдрому, змішаний варіант».

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про нормальний адекватний стан спадкодавця не є вірними, оскільки суд надав оцінку цьому виду доказу та врахував їх в сукупності з іншими доказами та справедливо дійшов висновку про те, що вони суперечать іншим доказам, зокрема висновку судово-психіатричного експерта № 98 від 08 квітня 2022 року.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував закон, який регулює правовідносини, що виникли в даному спорі. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено, тому рішення залишається в силі.

Судові витрати, понесені скаржницею за подання апеляційної скарги, залишаються за нею.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.

Судді