Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1508/22
Провадження № 2/935/456/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Василенка Р.О., за участю секретаря судового засідання Кумечко С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДПТ,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДПТ.

В обґрунтування позову позивач посилавсь на те, що він є власником автомобіля марки Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 . 18.01.2022 року о 12 год.25 хв. на автомобільної дороги М06 Київ-Чоп 102км+640м відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Volvo» д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota д/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ВнаслідокДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_2 у вказаній ДТП встановлена постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.02.2022 року. Вартість матеріального збитку завданого відповідачем позивачу становить 106 277,79 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та моральної шкоди 10 000, 00грн., а також судові витрати, у виді сплати судового збору в розмірі 1 162,78 грн.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15 липня 2022 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Копія ухвали суду від 15.07.2022 року та копія позовної заяви з додатками відповідачу направлялися за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , рекомендоване повідомлення № 886 про, що міститься відмітка про отримання. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надано, у зв`язку з чим суд відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серією НОМЕР_3 .

Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2022 року, встановлено наступне: ОСОБА_2 18.01.2022 о 12:55 годині на автодорозі М06 Київ-Чоп 102 км+640м керував транспортним засобом Voivo 740 GL д.н.з. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, що мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення транспортним засобом Toyota Camty д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

16.11.2021 року, з метою встановлення розміру шкоди спричиненої відповідачем у результаті ДТП, позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клевер Експерт», що наділений правом здійснення оціночної діяльності на підставі сертифікату оціночної діяльності № 601/20 від 14.07.2020 року, з проханням провести оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки Toyota Camry реєстраційний номер НОМЕР_1 .

З Висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 42/01-22 та звіту про оцінку від 27 січня 2022 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 217 325,11 грн.; ринкова вартість автомобіля марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 327 770,54 грн.; вартість матеріального збитку завданого позивачу, який є власником автомобіля марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 124 249,77 грн.; вартість матеріального збитку без урахування ПДВ завданого власнику автомобіля Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить: 112 547,32 грн.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Повідомленням 13.01.2022 за реєстраційним № 01794 від ОСОБА_3 до голови правління АТ «СГ «ТАС» (приватне) відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обв`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про дорожньо-транспортну пригоду (ДТП) .

08.02.2022 ОСОБА_1 звернувся заявою до АТ «СГ «ТАС» (приватне) про належне відшкодування та здійснення шляхом перерахунку коштів на розрахункових рахунок, який вказаний у заяві. АТ «СГ «ТАС» (приватне) здійснено розрахунок страхового відшкодування по договору № ЕР207040481 від 30.11.2021 в сумі 111047,32 грн.

Відповідно до діагностичного висновку магнітно резонансної томографії лівого колінного суглобу ОСОБА_1 , 1975 р.н. від 14.02.2022, про проведення магнітно-резонансного томографії та проведення консультації ортопеда-травматолога пацієнта ОСОБА_1 , 1975 р.н., підтверджується звернення позивача до лікаря зі скаргами на здоров`я після ДТП.

Вирішуючи позовні вимоги за даним позовом, суд керується наступним.

Згідно з пунктами 8, 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частини перша, друга, п`ята статті 1187 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 2 постанови Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Порядок здійснення цивільного судочинства визначається Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша-третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК).

Водночас, суд зазначає, що на сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» або «перевага доказів»; «наявність чітких та переконливих доказів»; «поза розумним сумнівом».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Процесуальне законодавство покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та визначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Також такий стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Відповідний підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» ) ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вина. Протиправність поведінки заподіювача шкоди характеризується тим, що неправомірна поведінка особи, яка завдала шкоду, як умова деліктної відповідальності передує відшкодуванню. Тобто відшкодуванню підлягає шкода, завдана неправомірними, протиправними діями. Протиправна поведінка особи це діяння, які насамперед порушують норму права й одночасно порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. Таким чином, будь-яке завдання шкоди особі чи майну слід розглядати як протиправне. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах. До обов`язкових передумов виникнення деліктного зобов`язання належить причинний зв`язок, який існує об`єктивно, незалежно від свідомості учасників таких правовідносин. Він пов`язується з протиправною поведінкою заподіювача шкоди та відповідними негативними наслідками такої поведінки, що спричиняє наслідки виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

У даному випадку необхідно звернути увагу, що законодавець розподіляє обов`язок доказування на учасників спірних правовідносин шляхом, зокрема: 1) доведення позивачем обставин щодо завданої йому шкоди, 2) доведення відповідачем відсутності його вини, що може стати підставою для звільнення відповідача від відшкодування такої шкоди (1166 ЦК України).

Отже, за змістом частини другої статті 1166 ЦК України, якщо у процесі розгляду справи презумпція вини заподіювача шкоди не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність його вини.

Відповідач у даній справі позицію щодо заявленого позову не висловив, доказів про відсутність вини не надав.

На переконання суду, матеріалами справи підтверджено про факт вчинення ДТП 18.01.2022 з вини ОСОБА_2 ; участь у події двох ТЗ та отримання цими транспортними засобами механічних ушкоджень.

Керуючись наведеним, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачем доведено належними та допустимим доказами, із урахуванням у тому числі стандарту доказування «балансу вірогідностей», факт спричинення йому майнової шкоди, завданої з вини відповідача, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, при цьому останнім не спростовано вини у її заподіянні.

Оцінюючи докази, на підтвердження розміру завданих збитків (у тому числі висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу за № 42/01-22 від 27 січня 2022) суд вважає їх належними, допустимими і достатніми, у зв`язку із чим вважає доведеною суму завданих збитків.

Отже, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача завданих збитків у сумі 106 277,79 грн. підлягають задоволенню.

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (стаття 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

При вирішенні позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн. суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд враховує, що матеріалами справи підтверджено факт вчинення ДТП з вини відповідача та не вчинення відповідачем заходів з відшкодування завданої шкоди протягом певного періоду.

В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли певного рівня «страждань».

На думку суду, пошкодження транспортного засобу у ДТП в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки наслідки події зумовили відхилення від звичного устрою життя, необхідність витрачання часу для вчинення дій щодо відновлення стану автомобіля, а у разі відсутності на це відповідних ресурсів (як часових так і фінансових) - погіршення існуючого стану власника такого майна, що з великою долею вірогідності може відзначитись на психоемоційному стані власника пошкодженого майна.

При цьому суд враховує, що ДТП мало місце у січні 2022 року, та до моменту винесення даного рішення суду завданий майновий збиток не відшкодовано, тобто відповідне порушення є досить триваючим.

З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди.

Керуючись приписами статті 23 ЦК України суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, враховує обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань, час та зусилля, які можуть бути ним витрачені або уже витрачені для відновлення свого попереднього стану. Отже, у ситуації, що склалась, крім вже зазначеного, суд враховує тривалість переживань позивача, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних із пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, а також вимоги розумності та справедливості.

На підставі викладеного та з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 10 000,00 грн.

Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу, а також таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню 1 162 грн. 78 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280, 285, 288, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДПТ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальну шкоду у розмірі 106 277,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 1 162,78 грн.

Рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2022 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО