Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2022 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді- Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - Заянчуковського С.О. ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» (далі - відповідач-2) про захист честі, гідності та ділової репутації, у якому з урахуванням клопотання представника позивача від 28.01.2022, просить суд:

- визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем-1 відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу « 1+1 » в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7», яка збережена за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3);

- зобов`язати відповідача-2 спростувати шляхом видалення інформацію, поширену відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу « 1+1 » у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7», яка збережена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_8.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу « 1+1 » у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7» оприлюднено відеосюжет, який згодом опубліковано на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_9 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_10». У цьому відеосюжеті журналісти констатують факт проведення позивачем та іншою особою обшуку, зокрема, журналістами зазначається: «На відео, яке опублікував журналіст-розслідувач ОСОБА_4 робота детективів НАБУ ОСОБА_5 та ОСОБА_3». В подальшому, у відеосюжеті журналісти зазначають: «Минулого року через кричущі порушення робота вказаних детективів стала предметом вивчення дисциплінарної комісії, яка прямо рекомендувала директору бюро ОСОБА_6 звільнити таких працівників». Такі висновки журналісти програми роблять на підставі публікації ОСОБА_4 від ІНФОРМАЦІЯ_11, яка була розміщена на веб-сайті «ІНФОРМАЦІЯ_4» із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_12». Однак в цій статті ОСОБА_4 жодних тверджень про участь позивача у слідчій дії, відео якої ним оприлюднюється, немає, у зв`язку з чим невідомо, яку саме мету, окрім поширення недостовірної інформації, переслідували журналісти зазначеного телеканалу спочатку під час оприлюднення відеосюжету у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7», а згодом і при публікації відповідних відомостей на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_9.

Оприлюднену ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу « 1+1 » у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7» недостовірну щодо позивача інформацію доведено до відома необмеженого кола осіб, а сама публікація з оприлюдненим відеозаписом і на цей час збережена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 та залишається бути доступною широкому загалу.

Позивач звертає увагу, що на оприлюдненому відеозаписі слідчої дії (обшук, а не допит, як зазначає автор статті ОСОБА_4 , а в подальшому поширює ОСОБА_8 ), відсутній позивач, оскільки не брав участі в її проведенні, а отже не висловлював та не міг висловлювати будь-які судження, які стали предметом оприлюдненого відеосюжету та в подальшому статті.

У відповіді на запит про надання публічної інформації у листі Національного антикорупційного бюро України від 23.07.2021 № 11-188/22630 зазначено, що позивач не брав участь 31.10.2018 в обшуку, відеозапис якого оприлюднено ОСОБА_4 в статті із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_12» на веб-сайті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Відтак розміщення такої відверто неправдивої інформації та не спростування її, на думку позивача, не може вважатися належною поведінкою будь-якого із засобів масової інформації, що є неприпустимим, а подальше перебування у вільному доступі в мережі Інтернет зазначеної публікації продовжує заподіювати шкоду честі, гідності та діловій репутації позивача. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідачем-1 подано відзив, який містить заперечення на позов, відповідно до якого звертає увагу на наступне. По-перше, позивач зазначає, що оспорювана інформація була поширена в ефірі телеканалу « 1+1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7». Програма «ІНФОРМАЦІЯ_7» є передачею у розумінні Закону України «Про телебачення і радіомовлення». Єдиним належним доказом існування і розповсюдження цієї передачі є її запис у незмінній формі, який зберігається у телерадіоорганізації протягом 14 днів від дня її розповсюдження на підставі ч. 4 ст. 48 зазначеного Закону. З урахуванням положень ст. 76 ЦПК України факт існування та поширення цієї передачі можна було б підтвердити або записом поширеної в ефірі передачі у повній та незмінній формі від телерадіоорганізації, або записом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення. Однак позивач в 14-денний строк з дня поширення інформації на підставі положень Закону України «Про телебачення і радіомовлення» не звертався до телерадіоорганізації. Відповідних скарг до відповідача-1 протягом 14 днів з гіпотетичного моменту поширення сюжету в ефірі від позивача не надходило. А тому відсутність автентичної копії запису фрагменту відеосюжету є самостійною підставою для залишення позовної заяви без задоволення. Також позивач зазначає, що оспорювана інформація була також поширена відповідачем-1 в мережі Інтернет на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3. Однак відповідач-1 не є власником сайту ІНФОРМАЦІЯ_9. Щодо долученого позивачем диску, вважає цей диск таким, що не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки відеозапис не містить відомостей про посвідчення цього доказу електронним цифровим підписом, а також джерело походження цього відеозапису невідоме. Крім того, подані позивачем документи не містять інформації щодо предмета доказування.

Позивач на адресу суду подав відповідь на відзив у якій зазначає, що доводи про зобов`язання позивача своєчасно звернутися до телерадіоорганізації в 14-денний строк з дня поширення інформації на підставі положень Закону України «Про телебачення та радіомовлення» не заслуговують на увагу, адже не звернення позивача до відповідача із вимогою у порядку статті 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» про спростування інформації не позбавляє його можливості захистити права у судовому порядку. Більше того, розповсюджена відповідачем-1 інформація продовжує зберігатися за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 та, відповідно, залишається бути доступною широкому загалу, що є підтвердженням факту поширення в ефірі телеканалу «1+1» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7» такої інформації щодо позивача. Крім того, журнал обліку передач зберігається телерадіоорганізацією протягом року з дня останнього запису в ньому. Однак відповідач-1 заперечує наявність існування самої передачі, у якій було поширено недостовірну інформацію, проте жодних доказів цього суду не надає. Відтак, поширення саме ТОВ «ТРК «Студія «1+1» оспорюваної інформації спочатку в ефірі зазначеного телеканалу, а потім і на веб-сайті за зазначеним вище посиланням є доведеним та встановленим фактом, який, серед іншого, може бути перевірений у визначеному процесуальним законом порядку.

Відповідачем-1 подано на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, у яких звертає увагу, що відеозапис з мережі Інтернет не є ефірною копією сюжету, а тому факт поширення інформації в ефірі телеканалу «1 + 1» потребує додаткового підтвердження. Зазначає, що факт поширення оспорюваної інформації в ефірі телеканалу «1+1» не доведений і є лише припущенням позивача. Оспорювана інформація стосується публікації «ІНФОРМАЦІЯ_12», оприлюдненої за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 . Листом від 07.10.2021 № 12-203/30972 Національне антикорупційне бюро України підтвердило, що детективи проводили обшук 27.12.2018 за вказаною у запиті адресою. Таким чином, фраза «На відео, яке опублікував журналіст-розслідувач ОСОБА_4 робота детективів НАБУ ОСОБА_5 та ОСОБА_3» не є недостовірною.

28 січня 2022 року представником позивача подано клопотання про залучення як співвідповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» та вважати останнє відповідачем за вимогою спростування шляхом видалення інформації, поширеної відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу «1+1» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7», яка збережена за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою суду від 28.01.2022 у справі №758/10740/21 задоволено клопотання представника позивача про залучення співвідповідача. Залучено до участі у цивільній справі №758/10740/21 як співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю « 1+1 Інтернет» (м. Київ, вул. Кирилівська, 23, ). Підготовче судове засідання у зв`язку із залученням співвідповідача відкладено.

Після залучення відповідача-2, представником подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає вимоги до відповідача-2 необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у зв`язку з наступним. Зазначає, що ТОВ « 1+1 Інтернет» не є автором інформації, яку просить спростувати позивач. Позивач просить спростувати фразу: «На відео, яке опублікував журналіст- розслідувач ОСОБА_4...». Під час проголошення цієї фрази у сюжеті демонструється текст статті «ІНФОРМАЦІЯ_12», оприлюдненої за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином інформація, яку на думку позивача має спростовувати ТОВ «1+1 Інтернет», була поширена інформаційним ресурсом ІНФОРМАЦІЯ_4, який і має бути належним відповідачем в цій справі. Оскаржувана позивачем інформація цитується саме з сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, не є власною точкою зору працівників ТОВ «1 + 1 Інтернет». У статті, зокрема, міститься наступна інформація: «27.12.2018 старшим детективом - керівником Першого відділу детективів Другого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів ОСОБА_7 на виконання вимог ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва, в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000380 від 20.10.2016 за ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 209 КК України, за участі детектива ОСОБА_3 проведено обшук квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в якій останній проживав.». У матеріалах справи наявна відповідь НАБУ від 07.10.2021 № 12-203/30972 на запит ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», якою підтверджено, що детектив ОСОБА_3 (позивач) брав участь у проведенні слідчих дій 27.12.2018, а саме у проведенні 27.12.2018 обшуку за адресою, зазначеною у відповіді. Щодо другої фрази: «Минулого року через кричущі порушення робота вказаних детективів стала предметом вивчення дисциплінарної комісії, яка прямо рекомендувала директору бюро ОСОБА_6 звільнити вказаних працівників», неможливо зробити однозначний висновок, що вона стосується саме позивача, у ній зазначається про вивчення роботи детективів дисциплінарною комісією, а не про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Таким чином відповідь НАБУ про те, що позивач до дисциплінарної відповідальності не притягався не має значення для оцінки цієї фрази. Крім того, позивач просить суд зобов`язати ТОВ «1+1 Інтернет» видалити весь сюжет, в якому міститься оспорювана інформація. Однак окрім фраз, які можуть стосуватися позивача, сюжет містить інформацію, яка без всякого сумніву становить суспільний інтерес. Відомості щодо неоднозначного виконання своїх обов`язків і зухвалої поведінки працівників правоохоронних органів, недопуску адвокатів до участі в проведенні слідчих дій, відсутності відповідальності за такі дії тощо - є важливими для обговорення у суспільстві.

Ухвалою суду від 06.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалося з поважних причин.

Ухвалою суду від 29.08.2022 закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у позові відмовити, покликалися на доводи, зазначені у відзивах на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Частиною першою статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

За частиною першою статті 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Водночас, спірні правовідносини врегульовані Законами України «Про інформацію», «Про телебачення і радіомовлення».

Згідно положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про інформацію» масова інформація це інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб.

Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації (ч. 2 ст. 22 Закону України «Про інформацію»).

При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» мовленням (телерадіомовленням) є створення (комплектування та/або пакетування) і розповсюдження програм, пакетів програм, передач з використанням технічних засобів електронних комунікацій для публічного приймання за допомогою побутових теле- та радіоприймачів у відкритий спосіб чи за абонентну плату на договірних засадах.

Цією ж статтею визначено, що мовником (теле- чи радіо) визнається суб`єкт господарювання, який створює (комплектує та/або пакетує) телевізійні чи радіопрограми та передачі і розповсюджує їх у відкритому або кодованому вигляді за допомогою технічних засобів шляхом трансляції та ретрансляції для приймання їх споживачами;

Під трансляцію (телерадіотрансляцією) розуміється початкова передача, яка здійснюється наземними передавачами, за допомогою кабельного телебачення або супутниками будь-якого типу в кодованому або відкритому вигляді телевізійних чи радіопрограм, що приймаються населенням.

Поряд з цим, згідно положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин» Інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

Отже поширення інформації шляхом телерадіотрансляції (наземними передавачами, за допомогою кабельного телебачення або супутниками будь-якого типу), а також шляхом розміщення в мережі Інтернет є різними (самостійними) способами поширення інформації, а тому підлягає окремій оцінці.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам зазначено що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відтак для вирішення спору у цій справі підлягають з`ясуванню наступні обставини: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача.

У позовній заяві позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу «1+1» у програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7» оприлюднено відеосюжет, який згодом опубліковано на офіційному веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_9 за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_10», який містив недостовірну інформацію щодо позивача.

Судом досліджено наданий позивачем CD-диск, який містись відеосюжет тривалістю 04:53 хв., розпочинається відео із напису «ІНФОРМАЦІЯ_7». У відеосюжеті показано роботу детективів НАБУ під час проведення певної слідчої дії. Далі зазначається, що на відео, яке опублікував журналіст-розслідувач ОСОБА_4 робота детективів ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

При цьому, в судовому засіданні представник позивача зазначив, що оскільки диск записував позивач, йому не відомо джерело з якого було здійснено його запис та висловлено припущення, що саме цей відеосюжет було поширено ІНФОРМАЦІЯ_2 в ефірі телеканалу « 1+1 » в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_7».

Поряд з цим, згідно наданої ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» відповіді на адвокатський запит представника позивача від 06.12.2021 вих. №338, за даними журналу обліку передач ІНФОРМАЦІЯ_13 передачі «ІНФОРМАЦІЯ_7» транслювався українською мовою, ІНФОРМАЦІЯ_2, час початку передачі 18:58, тривалість ефіру 19 хвилин 18 секунд.

Також судом з`ясовано, що позивачем у строк, встановлений ч. 4 ст. 48 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» до відповідача не звертався, а відтак запис телеефіру за ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього відсутній.

Клопотання про витребування доказів, зокрема, з Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення суду не заявлялося.

Враховуючи, що відповідачем заперечується факт поширення недостовірної інформації щодо позивача (автентичність відеозапису телепрограми наданої позивачем), а тривалість останнього відрізняється від тієї, яка вказана в журналі обліку телепередач відповідача, суд вважає, що вказаний відеозапис не може виступати доказом поширення відповідачем інформації у формі телерадіотрансляції (наземними передавачами, за допомогою кабельного телебачення або супутниками будь-якого типу).

Поряд з цим, суд перевірив доводи позивача щодо поширення відповідачем відповідної інформації в мережі Інтернет.

Так, у судовому засіданні на підставі ч. 7 ст. 85 ЦПК України здійснено огляд веб-сайту за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві: ІНФОРМАЦІЯ_3, та встановлено відсутність за вказаним посиланням будь-якої інформації, що має значення для судового розгляду.

Також, на підтвердження позовних вимог, позивачем додано до позову диск з відеозаписом, роздруківку із сайту ІНФОРМАЦІЯ_4, роздруківку із сайту tsn.ua із заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_10», роздруківку із сайту ІНФОРМАЦІЯ_14

Згідно положень ч. 1 ст. 100 ЦПК України інформація, що розміщена на веб-сайтах (сторінках) належить до електронних доказів, проте, позивачем не здійснено процесуальну фіксацію та не надано такі суду, а роздруковані скріншоти Інтернет-сторінок не можуть бути прийняті судом з огляду на вимоги ч. 5 ст. 100 ЦПК України, згідно якої якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги, а також з огляду на те, що вони не дають змогу з`ясувати зміст відеосюжету.

Суд зазначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18).

Суд вважає, що у даній справі позивачем не доведено факту поширення відповідачами інформації щодо позивача як шляхом телерадіотрансляції так і в мережі Інтернет.

Оскільки в судовому засіданні не було доведено факту поширення відповідачами інформації про яку зазначає позивач, суд не здійснює її оцінку на предмет достовірності, а також не дає оцінку іншим запереченням відповідачів.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається, заявлені позивачем позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариства з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач-1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Кирилівська, 23, );

відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю «1+1 Інтернет» (місцезнаходження - місто Київ, вулиця Кирилівська, 23, ).

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець