24.05.2022 227/628/22
УХВАЛА

24 травня 2022 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Притуляк С.А., розглянувши заяву адвоката Лаврищева Віктора В`ячеславовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з боржника Акціонерного товариства «Українська залізниця», -

ВСТАНОВИВ:

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява адвоката Лаврищева В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з боржника Акціонерного товариства «Українська залізниця» Просив видати судовий наказ про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2020 року по 07.02.2022 року в розмірі 65695,20 грн.

Суддею встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05.02.2019 року (ЄУНСС 242/3859/18) з ДП «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 було стягнуто: заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі за період з квітня по травень 2016 року в сумі 8781,06 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені починаючи з 01.06.21016 року по день винесення рішення в сумі 142410,24 грн., з вирахуванням обов`язкових платежів та податків; компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 2446,18 грн.

Відповідно до ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 12.11.2020 року (ЄУНСС 242/3859/18), судом було замінено сторону виконавчого провадження з ДП «Донецька залізниця» на правонаступника АТ «Українська залізниця» по примусовому виконанню вищевказаного рішення суду.

Постановою заступника начальника відділу Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І. серії ВП №59080554 від 08.02.2022 року, виконавче провадження з примусового виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 05.02.2019 року було закінчено у зв`язку з повним виконанням.

Тобто заборгованість по нарахованій та не виплаченій заробітній платі за період з квітня по травень 2016 року в сумі 8781,06 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені починаючи з 01.06.21016 року по день винесення рішення в сумі 142410,24 грн., з вирахуванням обов`язкових платежів та податків та компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в сумі 2446,18 грн. було повністю сплачено ОСОБА_1 .

Але на даний час заявник бажає стягнути з АТ «Українська залізниця» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2020 року по 07.02.2022 року в розмірі 65695,20 грн., тобто за час коли фактично рішення суду виконувалось органом ДВС України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Фактично рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05.02.2019 року (ЄУНСС 242/3859/18), ОСОБА_1 було розраховано суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені з 01.06.21016 року по день винесення рішення в сумі 142410,24 грн., тобто сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені була розрахована відповідно до чинного законодавства та стягнута і виплачена відповідачем, що підтверджується постановою органу ДВС України серії ВП №59080554 від 08.02.2022 року.

Аналізуючи норму ст.161 ЦПК України приходжу до висновку, що заявник може звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто обов`язковою умовою є наявність заборгованості по несплаченій заробітній платі.

Фактично заявник заявляючи вимогу про окреме стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2020 року по 07.02.2022 року в розмірі 65695,20 грн., тобто яка утворилась у період виконання рішення суду, яким вже стягнуто саму заборгованість по заробітній платі та безпосередньо середній заробіток за час затримки розрахунку, бажає додатково встановити та стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що не відповідає діючому законодавству. Оскільки середній заробіток за час затримки виконання рішення суду є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника та підлягає судовому розгляду на загальних підставах в порядку позовного провадження, тому що розрахована сума заявником середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за новий період з 12.11.2020 року по 07.02.2022 року в розмірі 65695,20 грн., не є безспірною між сторонами та суперечить принципу стягнення на підставі судового наказу.

Таким чином судом встановлено, що заявник бажає стягнути з відповідача середній заробіток за період з 12.11.2020 року по 07.02.2022 року, фактично за час затримки виконання рішення суду, що не відноситься до вимог за яким може бути видано судовий наказ, перебачений ст.161 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у видачі судового наказу слід відмовити, оскільки стягувачем заявлено вимогу, що не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду в порядку позовного провадження, оскільки відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом II ЦПК України.

Керуючись ст. 161, п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити адвокату Лаврищеву Віктору В`ячеславовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , у видачі судового наказу про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Суддя С.А. Притуляк