РІШЕННЯ

іменем України

08 листопада 2022 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Яворського С.Й..

секретар судового засідання Козак О.В.

з участю представника заявника - адвоката Константинова І.В.

заінтересованої особи: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львів цивільну справу за заявою ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду із заявою про видачу щодо заінтересованої особи ОСОБА_1 обмежувального припису строком на шість місяців із визначенням певних тимчасових обмежень його прав, зокрема:

- заборонити кривднику ОСОБА_1 перебувати в місці проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_1 наближатись на відстань менше 50 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити кривднику ОСОБА_1 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 , відправляти смс-повідомлення або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити кривднику ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

Заяву мотивує тим, що з 05 вересня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Від шлюбу є спільна донька ОСОБА_1 . Починаючи з 27 березня 2022 року заявники змушена була припинити подружні стосунки із заінтересованою особою ОСОБА_1 та проживає окремо, оскільки останні декілька років подружнього життя стосунки у сімї погіршилися, так як заінтересована особа ОСОБА_1 вчиняє відносно неї систематичне психологічне та фізичне домашнє насильство, яке проявляється в погрозах різного характеру, застосуванні фізичної сили, залякуванні, приниженні та образах нецензурними словами. Крім того, заінтересована особа ОСОБА_1 систематично вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні підстави. Очевидцем зазначених сварок досить часто є їх спільна донька - ОСОБА_1 . У зв`язку із подією, яка мала місце 19.08.2022 року, а саме вчинення щодо заявника ОСОБА_2 заінтересованою особою ОСОБА_1 психологічного домашнього насильства, відносно останнього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року притягнуто до адміністративної відповідальності. А тому за твердженнями заявника остання потерпає від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 вже протягом кількох років, його поведінка негативно впливає на її емоційний стан та працездатність, від таких дій вона почуває себе в небезпеці. А тому з метою захисту своїх порушених прав заявник в порядку положень ст.350-2 ЦПК України та Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" звернулась до суду з відповідною заявою, яку просить задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених у ній, та просив таку задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з підстав її необгрунтованості та безпідставності. Зазначив, що жодного домашнього насильства, ні фізичного, ні психологічного характеру щодо дружини не вчиняє. З дружиною проживають на даний час окремо за різними адресами. Пояснив, що дійсно між ним та його дружиною ОСОБА_2 існує конфлікт щодо визначення місця проживання та виховання спільної доньки - ОСОБА_1 . Додав, що постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), при цьому свою вину у вчиненні такого заперечив. Після події 19.08.2022 року з дружиною не спілкується, не телефонує їй, не приїжджає за адресою її проживання. Малолітня донька на даний час проживає з ним, оскільки дружина ОСОБА_2 своїх материнських обов`язків належним чином не виконує, так як зловживає алкоголем.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила суду, що заявник ОСОБА_2 є її матір`ю, а заінтересована особа ОСОБА_1 є її вітчимом, якого вона вважала батьком. Спочатку стосунки у сімї були спокійними та дружелюбними, у неї навіть склалися хороші стосунки із сином вітчима від першого шлюбу. Однак, в подальшому між батьками стосунки почались погіршуватись, постійно виникали сварки, спровоковані вітчимом, очевидцем однієї з яких була 19.08.2022 року. Наскільки їй відомо після події, яка мала місце 19.08.2022 року батьки не спілкувались та не зустрічались.

Ухвалою судді від 24.10.2022 року, заяву прийнято до розгляду, а провадження по справі відкрито.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали справи про адміністративне правопорушення №463/6469/22 (провадження №3/463/1695/22), постановляючи рішення відповідно до ст.ст.265,350-6 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Главою 13 ЦПК України закріплено процесуальні особливості розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису, тобто застосування до кривдника одного чи декількох заходів тимчасового обмеження його прав або покладення на нього обов`язків у зв`язку із доведеністю вчиненого відносно постраждалої особи насильства: домашнього чи за ознакою статі (ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Спеціальними законами, які здійснюють регламентацію вказаної сфери суспільних відносин згідно положень ст.350-2 ЦПК України є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та Закон України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Положеннями ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях".

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (касаційне провадження № 61-19328св18).

Судом встановлено, що з 05 вересня 2008 року заявник ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із заінтересованою особою ОСОБА_1 . Від шлюбу є спільна донька ОСОБА_1 . Вказане стверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про шлюб та народження (а.с.8-9).

З пояснень представника заявника, даних в судовому засіданні, та змісту мотивувальної частини поданої заяви, встановлено, що, звертаючись до суду з вказаною заявою заявник ОСОБА_2 обгруновує мотивованість та підставність подачі такої, а відтак необхідність видачі обмежувального припису тим, що заінтересована особа ОСОБА_1 систематично вчиняє стосовно неї домашнє насильство, як психологічного, так і фізичного характеру, в тому числі в присутності малолітньої доньки ОСОБА_1 . Будучи особою, щодо якої винесений терміновий заборонний припис та якого постановою суду притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, продовжує свою протиправну діяльність.

У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи

Згідно ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На необхідності зазначення заявником у поданій заяві не лише обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, але й доказів, що їх підтверджують з обов`язковим подальшим їх представленням суду, зазначено у положеннях п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України, яка закріплює загальні вимоги щодо змісту заяви про видачу обмежувального припису.

Оцінюючи мотивованість та обґрунтованість поданої заявником заяви про видачу судом обмежувального припису на предмет її доказового підтвердження належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами суд виходить з того, що заявник, зазначаючи про вчинення заінтересованою особою ОСОБА_1 відносно неї систематичного домашнього насильства, не представила суду жодного доказу на підтвердження на підтвердження вказаних обставин. Більше того, клопотань про витребування таких доказів, за наявності у неї перешкод щодо самостійного представлення суду таких, не заявляла. Як пояснив в судовому засіданні представник заявника заявником подано усі наявні у неї докази на підтвердження обґрунтованості заявленої вимоги.

Оглянувши матеріали справи судом встановлено, що заявником долучено до такої на підтвердження своїх вимог лише копії термінових заборонних приписів №196114,196116, виданих 19 серпня 2022 року ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області щодо ОСОБА_1 , а також копію постанови Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення 19.08.2022 року адміністративного правпорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, щодо ОСОБА_2 .

Диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Таким чином, диспозиція ч.1 ст.173-2 КУпАП виділяє два самостійних незалежних один від одного склади адміністративного правопорушення «домашнього насильства, насильства за ознакою статі» - 1) умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру; 2) невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.

Оглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення №463/6469/22 (провадження №3/463/1695/22), судом встановлено, що постановою Личаківського районного суду м.Львова від 27.09.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. Вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, за яке останнього притягнуто до адміністративної відповідальності, проявилось в тому, що ОСОБА_1 19.08.2022 року близько 20.20 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив психологічне домашнє насильство відносно своєї дружини, а саме виражався в її сторону нецензурною лайкою у присутності спільної малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане свідчить про доказове підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо дружини ОСОБА_2 , однак не систематичного, а лише щодо події, яка мала місце 19.08.2022 року.

Винесені щодо заінтересованої особи ОСОБА_1 термінові заборонні приписи №196114,196116 також стосуються події, що мала місце 19.08.2022 року. Доказів того, що заборони, вказані у цих заборонних термінових приписах, були порушені ОСОБА_1 , що є самостійним складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, сторонами не представлено та судом не здобуто.

А відтак суд вважає правдивими пояснення заінтересованої особи ОСОБА_1 про те, що після 19.08.2022 року з дружиною не бачиться та не спілкується.

Доказів вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_2 до події, що мала місце 19.08.2022 року, суду не представлено, що позбавляє суд можливості стверджувати про наявність навіть потенційних ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Так як систематичний характер вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо дружини ОСОБА_2 не знайшов свого доказового підтвердження при розгляді даної справи, то одиничний факт притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення 19.08.2022 року домашнього насильства, на думку суду, не є достатніми, тобто не є такими, які б у своїй сукупності дав би суду змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування у даній справі. Оскільки суд у відповідності до ч.3 ст.89 ЦПК України надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, який міститься у справі. А відтак суд немає можливості оцінювати ризики, навіть потенційні, продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що встановлений факт сварок і непорозумінь між подружжям, як на побутовому ґрунті, так і щодо питання виховання та визначення місця проживання малолітньої дитини, свідчить про наявність конфлікту між учасниками справи, як подружжям та батьками, та ніяким чином не підтверджує факту вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказане відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19 (провадження № 61-13514св19), від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19).

Крім того, вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною не може вважатися домашнім насильством, а тому не є підставою для видачі обмежувального припису. Вказану позицію висловив Верховний Суд в постанові від 14 січня 2019 року у справі № 539/132/18 (касаційне провадження № 22098св18).

А відтак суд приходить до висновку, що в справі відсутні докази на підтвердження зазначених у заяві обставин та підставності застосування заявленої вимоги у вигляді видачі обмежувального припису.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог, а тому в заяві відмовляє у зв`язку із недоведеністю.

Керуючись ст. 350-1, 350-8 ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд,

ухвалив :

В задоволенні заяви ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про видачу обмежувального припису, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 17 листопада 2022 року.

Суддя: С.Й. Яворський