справа № 489/6773/20 провадження №2/489/145/22
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Ткаченко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні

встановив:

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить здійснити поділ майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на її користь грошову компенсацію за Ѕ частку вартості спірного автомобіля марки «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , набутого під час шлюбу, що складає 3620,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що з 24.04.2004 перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, розірвання якого здійснюється в судовому порядку Ленінським районним судом міста Миколаєва. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після фактичного припинення шлюбних відносин, доньки проживають з нею та перебувають на її утриманні.

В період перебування у шлюбі за спільні кошти сторони придбали автомобіль марки «ВАЗ 21053», 1991 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем. Згідно оцінки, вказаної відповідачем в оголошенні розміщеному на сайті продажу автомобілів, вартість спірного автомобіля складає 2500 доларів США, що еквівалентно 72500,00 грн. Автомобіль знаходиться у користуванні відповідача та ним він розпоряджається на власний розсуд.

Посилаючись на положення статей 60, 70, 71 СК України позивач вважає, що має право вимагати від відповідача половину вартості спірного автомобіля.

У відзиві на позов від 08.07.2021, представник відповідача адвокат Бойченко Г.А. позовну заяву просив залишити без задоволення. Вказав, що за період шлюбу сторони придбали два автомобілі, а саме легковий автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1974 року випуску, який зареєстрований на позивача ОСОБА_1 та автомобіль марки «ВАЗ 21053», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстровано за відповідачем. Обидва транспортні засоби є об`єктами спільної сумісної власності подружжя. В травні 2021 року на підставі усної домовленості сторони поділили автомобілі між собою в натурі, залишивши за кожним той транспортний засіб, який за ними зареєстрований, оскільки відповідно до частини другої статті 183 ЦК України вони є неподільною річчю та їх поділ неможливий без втрати цільового призначення.

Зазначив, що позивач свідомо вводить суд в оману, що було придбано за період шлюбу лише один автомобіль. Також позивач вказала завищену вартість спірного автомобіля, посилаючись на власну оцінку вказану відповідачем в оголошенні, розміщеному на сайті з продажу автомобілів. На час розгляду справи в суді з сайту продажу автомобілів «AVTO.RIA» зроблена відповідна роздруківка вартості аналогічного транспортного засобу (за такими параметрами як марка, модель. Рік випуску), яка складає 18000,00 грн. Також відповідач не погоджується з орієнтовним розрахунком судових витрат в сумі 10000,00 грн., оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 26.01.2021 забезпечено позов шляхом накладення арешту на Ѕ частку спірного автомобіля.

У судове засідання, призначене на 31.10.2022, сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Враховуючи, що сторони обізнані про розгляд справи судом та свої доводи і заперечення виклали в письмових заявах, а їх представники приймали участь в судовому засіданні, що відбулося раніше та до теперішнього часу жодних нових доказів суду не надали, суд вважає за можливе з огляду на тривалість розгляду справи здійснити її розгляд за відсутності сторін, участь яких не є обов`язковою, на підставі наявних в справі доказів.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 24.04.2004 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.04.2021 у справі № 489/6722/20.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок, що підтверджується свідоцтвами про народження, які, як вказує позивач та не оспорюється відповідачем у відзиві на позов, проживають разом з позивачем.

Позивач зазначає, що не оспорюється відповідачем у відзиві на позов, в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Миколаївській області від 04.03.2021 № 31/14-690 автомобіль марки «ВАЗ 21053 1451», 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 26.06.2015 зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 .

Із наведеної відповіді регіонального сервісного центру МВС також вбачається, що на ім`я позивача ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки «ВАЗ 2101 12000», 1975 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 03.03.2007.

Таким чином, з досліджених доказів судом встановлено, що в період шлюбу сторони набули у власність два транспортних засоби. При цьому, реєстрація спірного транспортного засобу здійснена на відповідача.

Як зазначає позивач спірним транспортним засобом користується відповідач та вона не має до нього доступу.

До позову позивач додала докази оголошення від 24.11.2020 про продаж спірного транспортного засобу відповідачем за ціною 2500 доларів США, що за розрахунком позивача еквівалентно 72500,00 грн., половину з яких в якості грошової компенсації просить стягнути з відповідача в порядку поділу спільного майна подружжя.

В свою чергу, у відзиві на позов представник відповідача з вказаною оцінкою транспортного засобу не погодився та вказав, що намагання відповідача продати автомобіль за відповідною ціною не є еквівалентом його вартості, а є лише відповідною пропозицією. Також надав копію оголошення з сайту «AVTO.RIA» по аналогічному автомобілю, вартість якого складає 18000,00 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Судом встановлено, що спірний автомобіль придбано сторонами в період шлюбу, а відтак вказане майно вважається їх спільною сумісною власністю, оскільки іншого судом не встанволено.

З матеріалів справи також встановлено, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, на ім`я якого він зареєстрований.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності на свою частку в спільному майні з отримання грошової компенсації на свою користь, регулюються також положенням частини другої статті 364 ЦК України, яка передбачає, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Такий висновок зроблено Верховним Судом в постанові 29.04.2020 по справі № 210/4854/15-ц, провадження 61-30421св18.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку про рівність часток сторін у спірному майні подружжя, які складають по Ѕ кожного.

Щодо вартості спірного транспортного засобу суд погоджується з вартістю вказаною позивачем, оскільки її визначив відповідач в оголошенні на продаж спірного транспортного засобу.

Доводи представника відповідача, які ґрунтуються на вартості аналогічного транспортного засобу, продаж якого здійснюється через оголошення на сайті «AVTO.RIA», суд відхиляє, оскільки вказаний ним транспортним засіб хоча і відповідає основним параметрам автомобіля відповідача (марка, модель, рік випуску), проте його технічний стан може бути іншим.

Крім того, відповідач, в користуванні якого перебуває спірний транспортний засіб, відповідно до процесуального закону вправі був надати суду висновок експерта, разом з відзивом, або ж до першого судового засідання клопотати про призначення відповідної експертизи. Проте таким правом не скористався.

У зв`язку із цим, суд виходить із вартості спірного автомобіля, яка зазначена в оголошенні відповідача, яка згідно вказаного позивачем гривневого еквіваленту складає 72500,00 грн. Отже вартість Ѕ частки спірного автомобіля становить 36250,00 грн.

Тому враховуючи наведене та те, що позивач позбавлена можливості користуватися спільним транспортним засобом, оскільки останній знаходиться в користуванні відповідача, а також те, що реальний поділ його неможливий, суд приходить до висновку про правовірність позовних вимог про поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості Ѕ частки спірного автомобіля, що складає 36250,00 грн.

Щодо доводів представника відповідача про набуття сторонами в період шлюбу ще одного транспортного засобу, про який не вказала позивач в позові, з огляду на межі судового розгляду, встановленні статтею 13 ЦПК України, суд поділ такого майна не здійснює, так як таких вимог позивач не заявляла, а відповідач про поділ такого транспортного засобу зустрічного позову не заявляв.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про усну домовленість між сторонами щодо порядку користування транспортними засобами, оскільки суду не надано належних і допустимих доказів на їх підтвердження, а доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

Так як позовні вимоги задоволено повністю, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн., витрати на оплату якого пронесені при зверненні з позовом до суду, та 420,40 грн. судового збору за забезпечення позову, всього 1260,80 грн.

Розподіл витрат позивача на правничу допомого суд не здійснює, оскільки таких вимог позивач не заявляла та доказів на їх підтвердження суду не надавала.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля марки «ВАЗ 21053», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що складає 36250,00 грн. (тридцять шість тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1260,80 грн. (одна тисяча двісті шістдесят гривень 80 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , НОМЕР_5 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

Повний текст рішення складено 31.10.2022.

Суддя І.В.Коваленко