№ 207/2488/22
№ 2/207/1004/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, позивачка ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. Право власності на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом.

З моменту набуття права власності на квартиру вона стала споживачем послуг АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль».

Відповідно до Довідки №001195302 від 30.08.2022р. про заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, на особовому рахунку № НОМЕР_1 власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 рахується заборгованість в розмірі 665,7 грн. абонплата та 25405,38 грн. за опалення.

Враховуючи той факт, що позивач набула право власності на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_1 лише 26 липня 2022 року, то фактично користуватися послугами, що були надані до 26 липня 2022 року не могла. Тому звернулась з листом до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» від 31.08.2022 р., який було вручено 05.09.2022 р. з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, про те станом на дату подання цієї заяви відповідач відповідь не надав.

При цьому договір купівлі-продажу від 26.07.2022 року, згідно з яким позивач стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

На підставі зазначеного позивачка просила суд: зобов`язати Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» () виключити із суми заборгованості ОСОБА_3 за послуги абонплата та за опалення належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників, що виникла до 26 липня 2022 року.

Представник позивача адвокат Сидорчук І.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» Кісілевича Є.Є. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому пояснив, що рішенням Кам`янської міської ради № 2009-44/VI1 від 09.07.2020 року АТ «Дніпровська ТЕЦ» передані функції з реалізації виробленої теплової енергії для потреб опалення споживачів правобережної частини м. Кам`янського.

Таким чином, постачальником послуг централізованого теплопостачання в правобережній частині м. Кам`янське є AT «Дніпровська ТЕЦ».

Отже, AT «Дніпровська ТЕЦ» надавало послуги з теплопостачання в правобережній частині міста Дніпродзержинська (Кам`янське), в тому числі і за адресою: АДРЕСА_1 . Надання послуг не спростовується.

Разом з цим споживач послуг не виконував обов`язків щодо їх оплати, тому за адресою АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилась заборгованість, яка станом на жовтень 2022 року становить 25405 грн. 38 коп. та абонентської плати в сумі 700 грн. 80 коп.

Наразі особовий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Дніпровська ТЕЦ» відкрито на ім`я позивача ОСОБА_3 .

В позовній заяві Позивач зазначає, що придбала квартиру у колишньої власниці, якою згідно наданого до позову Договору купівлі - продажу квартири від 26.07.2022 року є ОСОБА_4 , ніби не знаючи про наявність боргів, або байдуже ставлячись до цього.

Разом з цим, ніяких дій з самовільного переведення обов`язків попередньої власниці до позивача ОСОБА_3 , щодо стягнення з неї заборгованості, яка виникла до 26.07.2022 року АТ «Дніпровська ТЕЦ» не здійснювалось.

АТ «Дніпровська ТЕЦ» не направляло позивачу претензій щодо сплати заборгованості, яка виникла за адресою АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 до 26.07.2022 року, не здійснювало дій щодо стягнення цієї заборгованості в судовому порядку з ОСОБА_3 . Навпаки, підприємство має намір звернутись до суду з позовом до попереднього власника про стягнення з неї цієї заборгованості за послуги теплопостачання.

Зі сторони АТ «Дніпровська ТЕЦ» ніяким чином права позивача не були порушені, а тому позов не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що спір про право між сторонами відсутній. Чинним законом не передбачено захист права, яке не порушено.

Враховуючи вищенаведене, просив суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Від представника позивача адвоката Сидорчук І.С. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначено, що згідно відзиву на позовну заяву, основними підставами для відмови в задоволенні позовної заяви, на думку відповідача є те, що АТ «Дніпровська ТЕЦ» не направляло позивачу претензій щодо сплати нею заборгованості, яка виникла за адресою АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 до 26.07.2022 року, не здійснювало дій щодо стягнення цієї заборгованості в судовому порядку з ОСОБА_3 та те, що спір між сторонами відсутній.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_3 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Кір`як К.А. Право власності на придбану квартиру було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом. З моменту набуття права власності на квартиру вона стала споживачем послуг АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль». Враховуючи той факт, що позивач набула право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 лише 26 липня 2022 року, то фактично користуватися послугами, що були надані до 26 липня 2022 року не могла. Тому звернулась з листом до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» від 31.08.2022р., який було вручено 05.09.2022р., з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, про те відповідач відповідь не надав.

Позивач повторно звернувся до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» листом від 04.10.2022р. з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, і на цей лист відповідач не відреагував.

Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майно, тому за відсутності відповідної умови в договорі про відчуження нерухомого майна вимоги до нового власника про стягнення заборгованості за отриманими комунальними послугами попереднього власника є безпідставними (Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.01.2022р. по справі №201/11406/20).

Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. (Відповідна позиція підтримана постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.09.2022р. по справі №199/852/221.

Щодо можливості відповідача здійснити виключення з особового рахунку позивача:

Згідно ст.8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з наступними змінами та доповненнями, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237 виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий за адресою: АДРЕСА_1 , є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідачів і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства відповідача, і можливість здійснення таких операцій допускається наведеними вище правовими нормами. (Відповідна позиція підтримана постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2022р. по справі №214/6387/21).

Враховуючи вищенаведене, вважає доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними та необґрунтованими.

Просить суд позовні вимоги ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири серії НСА 471790 від 26.07.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кір`як К.А. (а.с. 7).

Відповідно Довідки №001195302 від 30.08.2022р. про заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, на особовому рахунку № НОМЕР_1 власника квартири за адресою: АДРЕСА_1 рахується заборгованість в розмірі 665,7 грн. абонплата та 25405,38 грн. за опалення (а.с. 3).

Позивачка звернулась з листом до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» від 31.08.2022р., який було вручено 05.09.2022р., з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, про те відповідач відповідь не надав (ар.с.9-10).

Позивач повторно звернувся до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» листом від 04.10.2022р. з проханням виключити заборгованість попередніх власників квартири, і на цей лист відповідач не відреагував (ар.с.53-54).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання.

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 26 липня 2022 року, згідно з яким позивач став власником спірної квартири, договір не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

У справі, яка розглядається судом, позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати послуг за теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 26 липня 2022 року, тобто до укладення нею договору купівлі-продажу квартири.

Таким чином діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі.

Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі №686/6276/19 від 01 вересня 2020 року.

Що стосується доводів представника відповідача, то останній не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири.

Посилання представника відповідача на те, що позивач не скористалася правом перевірки наявності заборгованості за комунальні послуги у попереднього власника, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав і що останній не надав доказів на підтвердження такого порушення, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Положеннями ч. 2 ст. 14 ЦК України передбачено, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах суд також виходить наступного.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 -на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Аналогічна позиція викладена у рішенні ВС/КЦС у справі № 201/1807/21від 14 вересня 2022 року.

Окрім цього Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

З урахуванням фактичних обставин цієї справи, вимога ОСОБА_3 про зобов`язання до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль»виключити з обліку по її особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири за період до 26 липня 2022 року є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення такої вимоги відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних вимогах викладено Верховним Судом у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 (провадження № 61-3604св20), а також у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 201/11406/20 (провадження№ 61-18079св21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), вирішуючи спір у справі хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка переглядається Верховним Судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).

У пункті 58 указаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір) може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та вважає, що її права відповідачем порушено, оскільки відповідач Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» її позов не визнало, активно заперечувало проти задоволення позову про виключення чужої заборгованості саме з особового рахунку позивача, а згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України (завдання та основні засади цивільного судочинства) захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

За таких обставин, суд встановивши, що позивач набув у власність квартиру 26 липня 2022 року, прийшов до висновку про те, що на нього не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання надані попереднім власникам, що нараховані до 26 липня 2022 року.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача судові витрати на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 до Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль», , знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2 про зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» () виключити із суми заборгованості ОСОБА_3 за послуги абонплата та за опалення належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість попередніх власників, що виникла до 26 липня 2022 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» () на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2022 року.

Суддя І.М. Юрченко