Справа № 439/910/19 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/811/636/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
Провадження № 22-ц/811/1316/21
Провадження № 22-ц/811/1317/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Колич Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представників позивачки ОСОБА_1 ,, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 на додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року і на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року та апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа Банк» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

заочним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Людмилою Олександрівною 12.03.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №431 про звернення стягнення на нерухоме майно магазин пл.83,5 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 , який складається з двох торгових залів та підсобної. Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа - Банк» в користь держави судові витрати 768 гривень 40 копійок.

Додатковим рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року частково задоволено заяву ОСОБА_3 та стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у користь ОСОБА_3 1152,60 грн. сплаченого судового збору. У задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення за заявою позивача ОСОБА_3 про стягнення з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судових витрат.

Заочне рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року оскаржило Акціонерне товариство «Альфа Банк».

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.

Вважають, що судом першої інстанції неналежним чином дано оцінку доказам та обставинам по справі. Зокрема, суд не врахував, що станом на 12 березня 2019 року, тобто на час винесення виконавчого напису позивач не мав статусу боржника у виконавчих провадженнях. Вказує, що відповідно до оскаржуваного виконавчого напису розрахунок заборгованості вчинено в період з 12 листопада 2017 до 11 грудня 2018, тобто період, що не був предметом розгляду в суді. Крім цього, зазначає, що наявність судового рішення щодо стягнення кредитної заборгованості не є підставою для визнання заборгованості спірною. Факт безспірності заборгованості підтверджують документи, що були надані приватному нотаріусу їх перелік, обсяг і зміст відповідав вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім цього, вважає, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Також, зазначають, що не знайшли свого підтвердження аргументи позивача про те, що нотаріус не дотримався вимог закону при вчиненні виконавчого напису та доводи позивача щодо не надсилання йому вимоги про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості за кредитом із зазначенням її суми, оскільки положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у тому числі стаття 27 цього Закону, не застосовується до правовідносин між позивачем та банком і його правонаступником за кредитним договором, а також до порядку вчинення нотаріусами виконавчих написів за таким договором.

Додаткове рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 та ухвалити нове, яким заяву ОСОБА_3 від 10 грудня 2020 року про стягнення на її користь з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судових витрат на правничу допомогу адвоката задоволити в повному обсязі.

Вважає оскаржуване додаткове рішення незаконним і не справедливим. Зазначає, що висновки суду про те, що вимоги позивача документально не підтверджені, так як до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_3 понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи не подавала, безпідставні, так як не було сталої практики щодо вирішення справ такої категорії, тому не можна було передбачити витрат, які позивачка би понесла при розгляді справи. При цьому вважає, що судом не враховано, що справа №439/910/19 розглядалася судом близько півтора року і переглядалася Львівським апеляційним судом. При тому, сторона Відповідача не забезпечила своєї явки на жодне судове засідання. Під час розгляду даної справи Позивач понесла витрати на правничу допомогу, що підтверджується відповідними доказами і оформлені відповідними документами. Послуги Адвокатом надано якісно, ефективно і в повному обсязі, з позитивним для Позивача результатом - рішення Бродівського районного суду від 10.12.2020 року про задоволення позову. Про виконану роботу Адвокатом і про оплату послуг Клієнтом 10.12.2020 року складено Акт виконаних робіт та Клієнту видано квитанцію про оплату послуг. 14.12.2020 року (у п`ятиденний термін з дати прийняття рішення у справі) про стягнення судових витрат з Відповідача на користь Позивача до Бродівського районного суду було подано заяву, до якою долучено письмові докази про виконану роботу адвокатом і про оплату послуг Клієнтом (Позивачем). Зазначає, що судом невірно застосовано положення ст.ст. 134,137,141 ЦПК України, так як відмова у задоволенні заяви Позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у спосіб, прописаний оскаржуваним додатковим рішенням, нормами ЦПК України не передбачено. Тобто, вважає, що суд першої інстанції своїм додатковим рішенням від 05 січня 2021 року самостійно, на власний розсуд і переконання заперечив заявлений позивачем розмір судових витрат, чим порушив право позивача на відшкодування судових витрат у справі, в якій прийнято рішення на користь Позивача та здійснив втручання у договірні відносини Позивача з адвокатом.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року про відмову у прийнятті додаткового рішення оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою заяву ОСОБА_3 від 04 лютого 2021 року про стягнення на її користь з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судових витрат на правничу допомогу адвоката задоволити в повному обсязі.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, не справедливою і такою, що не відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, вважає помилковим посиланням суду на додаткове рішення від 05 січня 2021 року так як заява ОСОБА_3 від 04 лютого 2021 року стосується судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги Позивачу під час розгляду заяви Відповідача про перегляд заочного рішення від 10 грудня 2020 року, а отже немає жодного відношення до додаткового рішення від 05 січня 2021 року. Посилаючись на ст.ст. 134,137,141 ЦПК України та постанови Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, №826/2689/15, №902/347/18, №826/841/17, Позивачка наголошує на тому, що судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, підлягають стягненню зі сторони у справі, не на користь якої судом прийнято судове рішення.

В судове засідання, окрім представників позивачки, решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, заяви про стягнення судових витрат, заперечення на заяву про стягнення судових витрат, апеляційних скарг, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного заочного рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на висновки Верховного Суду у справах №310/9293/15ц та №6-887цс17, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", ст.ст. 34, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ст. 15, 16,18 ЦК України, ст.ст. 10,12,13, 81,141,258-259, 263-265,280-282 ЦПК України, та задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів безспірності заборгованості. на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису 12.03.2019 року, між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, який знаходився в провадженні суду касаційної інстанції, а правовідносини сторін набули статусу остаточності згідно постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року, тобто після вчинення виконавчого напису. Також із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком зазначений у написі є безспірним. Крім цього, відповідно до оскаржуваного виконавчого напису розрахунок заборгованості вчинено в період з 12.11.2017 до 11.12.2018. Підстави нарахування заборгованості саме в зазначений період не вказано. Вказаний період є необґрунтованим, оскільки згідно умов Кредитного Договору № 601/23-420 від 18.08.2008 (та як зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2019) строк виконання основного зобов`язання настав з 18.02.2014. Представник позивача посилається на те, що виконавчий напис видано за вимогами поза строком позовної давності. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати 768 гривень 40 копійок.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 10,12,13, 81,133, 134, 137, 140, 141, 270 ЦПК України, та частково задовольняючи заяву ОСОБА_3 , виходив з того, що судові витрати в частині сплачених 1152,60грн. судового збору Позивачем документально підтверджені, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходив з того, що сторона позивача до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи не подавала. При цьому, представник позивача підтвердив, що дійсно суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат не був поданий, оскільки не було сталої практики щодо вирішення справ такої категорії, тому не можна було передбачити витрат, які позивачка би понесла при розгляді справи. Однак, суд не прийняв таке твердження до уваги, оскільки воно суперечить принципу змагальності сторін та обов`язку доказування та подання доказів (ст.ст.12,81 ЦПК України), а тому дійшов до висновку про відмову у задоволенні цих вимог.

Із змісту ухвали Бродівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 133, 134, 141, 258-260,270 ЦПК України, та відмовляючи у прийнятті додаткового рішення за заявою позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача судових витрат, виходив з того, що додатковим рішенням суду від 05.01.2021 року встановлено, що сторона позивача до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи не подавала.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону, а також практиці суду касаційної інстанції, що підлягає до застосування у спірних правовідносинах, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

14 червня 2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до АТ «Укрсоцбанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Л.О., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В., в якому просила:

?визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Вегерою Людмилою Олександрівною від 12.03.2019 року, зареєстрований в реєстрі за №431 про звернення стягнення на нерухоме майно магазин пл.83,5 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 , який складається з двох торгових залів та підсобної.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 18.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого став АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 , укладений договір № 601/23-420 про надання відновлювальної кредитної лінії в розмірі 19 800 дол. США. Згідно з п.1.1.1 договору № 601/23-420 надання кредиту здійснюється окремими частинами зі сплатою відповідачем 14, 00 % річних в розмірі та в порядку визначених у Додатку №1 до цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості 19800, 00 дол. США, в порядку визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 17.08.2018 року. Повернення кредиту, а також сплата за його користування відсотків та комісійної винагороди здійснюється в сумі, строки та на умовах, установлених кредитним договором. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 18.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого є нежитлова будівля (магазин) пл. 83,5 кв.м, розташована у АДРЕСА_1 , яка складається двох торгових залів, підсобної, та належить ОСОБА_3 (п. 1.1 іпотечного договору). Заставна вартість предмета іпотеки становить 121 000, 00 грн., що в еквівалент 24 979, 36 дол. США (п.1.2 іпотечного договору). У п. п. 4.1, 4.4, 4.5.2, 4.7 іпотечного договору між сторонами досягнуто згоду щодо права банку звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. У такому разі реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 18.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки. У червні 2015 року правонаступник АКБСР «Укросцбанк» - ПАТ «Укрсоцбанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.07.2016 року у справі № 456/2463/15-ц, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість сумі 11 518, 60 дол. США. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року, відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.07.2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 06 червня 2017 року. До закінчення касаційного провадження зупинено виконання вище вказаних судових рішень. Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позовних вимог банку до ОСОБА_4 про стягненні заборгованості. В цій частині ухвалено постанову якою відмовлено у задоволенні позовних вимог. В решті частини рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін. 12.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. вчинено виконавчий напис № 431, яким звернуто стягнення на предмет іпотечного договору - магазин пл.83,5 кв.м, розташований у АДРЕСА_1 , який складається з двох торгових залів, підсобної та належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, з проведенням реалізації предмета іпотеки в спосіб передбачений п.4.7 іпотечного договору. За рахунок коштів отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольняються вимоги банку у розмірі заборгованості, що виникла унаслідок невиконання/неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором за період з 12 листопада 2017 року по 17 грудня 2018 року. Заборгованість складається з : 1) тіло кредиту -9 075, 00 дол. США; 2) строкова заборгованість за процентами - 79, 34 дол. США; 3) прострочена заборгованість за процентами - 6 655, 37 дол. США Загальна сума заборгованості становить 15 809, 71 дол. США. 29.05.2019 року на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим документом № 431, виданим 12.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. 29.05.2019 року на підставі постанови цього ж приватного виконавця накладено арешт на іпотечне майно, належне ОСОБА_3 (майно вказане у п. 1.1 іпотечного договору). 29.05.2019 року згідно з постанови цього ж приватного виконавця з ОСОБА_3 стягнуто основну винагороду приватного виконавця, за виконання виконавчого напису нотаріуса, в сумі 1 580, 97 дол. США. Із посиланням на вимоги ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постанову Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 12.03.2019 року не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та безспірності характеру правовідносин, так як неправильно визначено розмір заборгованості в рахунок погашення якого звертається стягнення на предмет іпотеки, а також те, що виконавчий напис вчинено з пропущенням трирічного строку давності.

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 25 лютого 2020 року заяву представника АТ «Альфа-Банк» Блажевського П.І. про заміну сторони по справі задоволено. Замінено у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вегера Людмила Олександрівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковець Зорян Вікторович про визнання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню відповідача по справі Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» його правонаступником Акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Із правової позиції Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 5.07.2017 року на яку правильно посилався суд першої інстанції, вбачається таке:

« З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості.

Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів».

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось і не спростовано 18.08.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого став АТ «Укрсоцбанк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №601/23-420. Позивачу надано кредит у розмірі 19800 доларів США (Т1 а.с.8-11).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами 18.08.2008 року укладено іпотечний договір предметом якого є нерухоме майно: магазин загальною площею 83,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається двох торгових залів, підсобної та належить ОСОБА_3 . Відповідно до умов цього договору банк набуває право звернення стягнення на предмет застави (а.с.12-13).

12.03.2019 Укрсоцбанк звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису (Т.1 а.с.232).

В цей же день приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вегерою Л.О. вчинено виконавчий напис № 431, яким звернуто стягнення на предмет іпотечного договору - магазин площею 83,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з двох торгових залів, підсобної, власником якого є ОСОБА_3 з проведенням реалізації предмета іпотеки в спосіб передбачений п. 4.7 іпотечного договору. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, задовольняються вимоги банку у розмірі заборгованості, що виникла унаслідок невиконання/неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором за період з 12 листопада 2017 року по 17 грудня 2018 року. Заборгованість складається з : 1) прострочена заборгованість -9 075, 00 дол. США; 2) строкова заборгованість по нарахованих процентах - 79, 34 дол. США; 3) прострочена заборгованість по нарахованих процентах - 6 655, 37 дол. США Загальна сума заборгованості становить 15 809, 71 дол. США. (Т.1 а.с.231)

Надалі, банк пред`явив виконавчий напис до примусового виконання та приватним виконавцем Маковецьким З.В. відкрито виконавче провадження № .05.2019 (Т.1 а.с.26).

29.05.2019 року на підставі постанови цього ж приватного виконавця накладено арешт на іпотечне майно (Т1а.с.27).

Також, згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат»та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат»та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Також, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Як вбачається з Довідки-розрахунку, долученої АТ «Укрсоцбанк» для стягнення за виконавчим написом нотаріуса, у такій не міститься періоду заборгованості та будь-яких інших даних окрім самої суми заборгованості (із зазначенням складових станом на 11.12.2018 року, тобто за 4 місяці о вчинення виконавчого напису (Т.1 а.с. 252).

Натомість в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №456/2463/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованостівстановлено, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила 21 листопада 2013 року, тому за визначенням пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 18 лютого 2014 року.

Як вбачається з п. 4.4. Кредитного договору, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7 (сплата процентів), 3.3.8 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

З вказаного вбачається, що заборгованість, про стягнення якої видано виконавчий напис, частина якої стягнута за рішенням суду, виникла у період з 2014 року по 2018 рік, тобто за період, що є більшим ніж трирічний строк позовної давності встановлений законом.

Крім цього, зважаючи на те, що строк користування кредитом сплив 18.02.2014 року слід вважати і нарахування відсотків після цієї дати безпідставним.

Вказаного при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не з`ясовувалось, не перевірено періоду за який виник борг, не встановлено чи відповідає вказана у довідці-розрахунку сума заборгованості дійсності та чи дійсно існує спір з приводу заборгованості між сторонами договору.

Також, на час вчинення нотаріусом виконавчого напису 12.03.2019 року, спір між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором знаходився в провадженні суду касаційної інстанції.

Так, з матеріалів справи №456/2463/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованостівбачається, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 601/23-420 від 18.08.2008 року в розмірі 11 518 (одинадцять тисяч п`ятсот одинадцять доларів США) 60 центів, що згідно курсу НБУ станом на 14.04.2015 року становить 263 569 (двісті шістдесят три тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 05 копійок.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року вказане рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 06 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Вказаний вище спір однозначно слід вважати спором між сторонами, що стосуються згаданого кредитного договору та правовідносин, що виникли внаслідок його укладення, зокрема, і щодо розміру заборгованості, що виникла за договором, оскільки така обставина підлягає доказуванню у такій категорії спорів.

З наведеного вбачається, що стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором виник судовий спір задовго до вчинення виконавчого напису відповідно суму стягнення слід вважати спірною.

Аналізуючи доводи скарг на додаткове рішення суду про стягнення витрат на правову допомогу та на ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення за заявою позивача ОСОБА_3 про стягнення з відповідача судових витрат, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/2821/18 зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення частин п`ятоїсьомої статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) (аналогічні положення містяться в частинах третійп`ятій статті 141 ЦПК України) попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частини другої статті 124 ГПК України (яка кореспондується з частиною другою статті 134 ЦПК України) у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, наведена норма процесуального закону надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у порядку, визначеному процесуальним законом. З урахуванням наведеного, а також положень статті 13 ГПК України, за змістом якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, за якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

Так, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що оскільки позивачка не подавала до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла вона і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, відтак немає підстав для задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Враховуючи вказане доводи апеляційних скарг слід визнати безпідставними та самі скарги слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції, додаткове рішення та ухвалу слід залишити без змін як такі, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_3 та Акціонерного товариства «Альфа Банк» залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року, додаткове рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05 січня 2021 року та ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра