РІШЕННЯ

Іменем України

10.11.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

учасники справи:

позивач - не з`явилася

відповідач - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (далі відповідач) аліменти на утримання повнолітнії дітей, які продовжують навчання: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення ними 23х років за умови, що вони будуть навчатися.

На обгрунтування позовних вимог зазначила, що в шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано в судовому порядку 23.02.2010 року, мають двох дітей доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають з нею та продовжують навчання на денній формі навчання, а саме: донька з 01.09.2016 року по 01.07.2021 року навчається в ВНЗ Київський національний лінгвістичний університет, а син з 01.09.2018 року по 01.07.2022 року в Національному університеті «Києво-Могилянська академія». Також відмітила, що відповідач сплачував аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття, однак вона продовжує самостійно забезпечувати дітей, які потребують допомоги у зв`язку з навчанням. Просила врахувати, що на її утриманні перебуває малолітня дитина від другого шлюбу, а відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу та утримання дітям, оскілдьки працює старшим викладачем в Національній академії сухопутних військ імені Гетьмана П.Сагайдачного.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Дзеньдзюри С.М. від 10.04.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2022 року матеріали даної цивільної справи передано на розгляд судді Гладишевої Х.В.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова Гладишевої Х.В.від 25.03.2022 року цивільну справу за позовом прийнято до свого провадження. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.11.2022 року в судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи наявне клопотання проводити розгляд без її участі та зазначила, що позов підтримує, просить такий задовольнити.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про причини неявки не повідомляв, відзиву не направив, хоча судом вживадися заходи щодо його повідомлення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 23.02.2010 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 23.02.2010 року. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_6 .

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.07.1999 року вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Також встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 та його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22.12.2000 року.

Згідно довідки №1536/20 від 01.12.2021 року ОСОБА_3 є студенткою 4-го курсу денної форми здобуття освіти факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету. Навчається за рахунок коштів державного бюджету. Період навчання 01.09.2017 року 30.06.2021 року.

Довідкою №274/20 від 09.12.2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 є студентом 3 року навчання Національного університету «Києво-Могилянська академія». Денна форма навчання, 4 рівень акредитації, державне замовлення. Термін навчання з 01.09.2018 року до 01.07.2022 року.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Тобто право на утримання аліментів на повнолітню дитину виникає тільки за певних необхідних умов. Першої умовою є те, що повнолітня донька, син у віці від 18 років до 23 років має навчатися, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а другою умовою є фінансова спроможність батьків надавати допомогу на утримання. У разі настання таких обставин, утримання повнолітніх дітей на період їх навчання до 23 років є для батьків саме обов`язком.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 наголосив, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц, від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17, від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17, висновки якої правильно було враховано судом першої інстанції при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей донька ОСОБА_4 , 1999 року народження та син ОСОБА_5 , 2000 року народження.

Також матеріалами справи стверджується, що донька ОСОБА_4 навчається на денної формі навчання факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету, за рахунок коштів державного бюджету. Період навчання 01.09.2017 року 30.06.2021 року.

Син ОСОБА_5 навчається в Національному університеті «Києво-Могилянська академія», денна форма навчання, державне замовлення. Термін навчання з 01.09.2018 року до 01.07.2022 року.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням дитини є правом позивача, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Однак, слід зазначити, що лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, сама по собі не може бути достатньою підставою для задоволення позову. На відміну від аліментів на утримання неповнолітньої дитини, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи мають батьки можливість надання такого утримання.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що потребує матеріальної допомоги відповідача на утримання повнолітніх дітей.

Разом з тим, доказів, що повнолітні діти проживають/перебувають разом з ОСОБА_1 , знаходяться на її утриманні, а також що позивачкою здійснюються витрати на утримання дітей, пов`язані з навчанням, орендою житла, проїздом, харчуванням тощо, позивачка не надала. Сам по собі факт навчання не може свідчити про потребу у матеріальній допомозі.

Також, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що зверталася в Національну академію сухопутних військ імені Гетьмана П.Сагайдачного для отримання інформації про доходи відповідача, однак їй відмовлено. При цьому, долучила до матеріалів справи нечитабельну відповідь, зміст якої суд не може встановити. Попри наведене, жодних клопотань про витребування доказів не подавала.

Крім цього, двічі позивач подала в суд заяви про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами.

Отже, відсутні будь-які докази, що підтверджують можливість надання відповідачем допомоги повнолітнім дітям.

Суд наголошує, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За таких обставин в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами потреба повнолітніх дітей у матеріальній допомозі та наявність у відповідача можливості надавити таку допомогу. Само по собі звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання - за умови не доведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для задоволення позову.

Розподіл судових витрат між сторонами.

З огляду на те, що позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

Суддя Х.В.Гладишева