Справа № 462/843/22 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1912/22 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника Міністерства оборони України - Лесик-Гошко О.Є.,

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він є інвалідом III групи з дитинства безстроково та перебував на утриманні батька, ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 трагічно загинув внаслідок падіння військового літака Су-27 Уб бортовий номер 49 під час демонстраційних польотів військових літаків в рамках святкування 60-і річниці 14-го Авіаційного корпусу Військово-повітряних сил Збройних сил України на аеродромі спільного базування «Львів». Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 грудня 2006 року з Міністерства оборони України стягнуто на його користь шкоду, заподіяну смертю годувальника за період з 01 січня 2004 року по день ухвалення рішення суду у розмірі 10 167 грн. та зобов`язано Міністерство оборони України здійснювати щомісячні платежі на його користь у розмірі 400 грн. відшкодування, заподіяного смертю годувальника на весь строк інвалідності. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2013 року, з відповідача на його користь стягнуто шкоду, заподіяну смертю годувальника, за період з 01 січня 2007 року по 31 січня 2013 року у розмірі 26 608 грн. та зобов`язано Міністерство оборони України здійснювати щомісячні платежі на його користь у розмірі 1147 грн. відшкодування, заподіяного смертю годувальника, починаючи з 01 лютого 2013 року. Стверджує, що сума відшкодування стягується з відповідача виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на дату ухвалення рішення суду, однак, розмір мінімальної заробітної плати неодноразово збільшувався, що не враховувалось при виплаті відшкодування, яке незмінно виплачується в розмірі 1147 грн. Зазначає, що у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Вважає, що на його користь підлягає стягненню різниця між розміром відшкодування, обрахованим виходячи з розміру мінімального заробітної плати, та розміром відшкодування, який фактично йому виплачувався, що становить 204 774,00 грн. Вказує, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що з 01 грудня 2021 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6500 грн., а відтак, на його думку, він має право на отримання щомісячного відшкодування у розмірі 6500 грн. З наведених підстав просить стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька, ОСОБА_3 , з врахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року у сумі 204774,00 грн. та зобов`язати Міністерство оборони України здійснювати шомісячні платежі на користь ОСОБА_1 у розмірі 6 500 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи з 01 лютого 2022 року.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька, з урахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року, у сумі 204774,00 грн.

Збільшено розмір відшкодування шкоди ОСОБА_1 , завданої у зв`язку зі смертю годувальника, з 01.02.2022 року з 1147,00 грн. до 6500,00 грн. щомісячно, стягнувши з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої у зв`язку зі смертю годувальника, щомісячно з 01.02.2022 року у розмірі 6 500 грн.

Рішення суду оскаржило Міністерство оборони України, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт стверджує, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що у період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року у відповідача виник обов`язок здійснювати виплати з відшкодування шкоди, завданої у зв`язку зі смертю годувальника, у більшому розмірі, ніж було визначено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року у справі №1309/8466/12, яким встановлено, щомісячну виплату в розмірі 1 147 грн. Зазначає, що вищезазначене рішення суду ним виконується в повному обсязі, а відповідно до ч. 4 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Звертає увагу на те, що вказаний перелік є вичерпний, а тому розмір відшкодування, визначений на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року подальшому перерахунку не підлягає. Крім того, за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року позивач жодного разу не звертався із заявою про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у зв`язку з чим не було ухвалено жодного рішення про відповідне збільшення. Вказує, що право на збільшення відшкодування у позивача виникло 01 грудня 2013 року у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати, а відтак, з позовом про збільшення розміру відшкодування ОСОБА_1 повинен був звернутись в межах трьохрічного строку позовної давності, тобто, до 01 грудня 2016 року. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, а застосування п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України є безпідставним, оскільки до таких вимог не поширюється позовна давність у випадку первинного звернення до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Міністерства оборони України - Лесик-Гошко О.Є. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що законодавець допускає збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої у зв`язку зі смертю годувальника, за минулий період з одночасним стягненням відповідної суми недоплати за цей період, а враховуючи, що з 01 січня 2022 року в Україні встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 6500 грн., позивач має право на збільшення розміру щомісячних виплат, починаючи з 01 лютого 2022 року, зважаючи на те, що він звернувся з позовом 17 лютого 2022 року, а також на компенсацію різниці між встановленим законодавством розміром мінімальної заробітної плати за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року та сумою, яку він фактично отримував.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (ч. 1 ст. 1202 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на Скнилівському летовищі м. Львова, внаслідок падіння військового літака СУ-27 загинув ОСОБА_3 , який є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 22 вересня 1988 року.

Довідкою серія НОМЕР_2 від 06 вересня 2000 року та посвідченням серія НОМЕР_3 , виданим Відділом праці та соціального захисту населення Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради 09 жовтня 2006 року, підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з дитинства безтерміново.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 7 грудня 2006 року стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 10 167 грн. на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, за період з 01 січня 2004 року по день ухвалення рішення суду та зобов`язано Міністерство оборони України здійснювати щомісячні платежі на користь ОСОБА_1 у розмірі 400 грн. на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, з дня постановлення рішення на весь строк інвалідності.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану смертю годувальника за період з 01 квітня 2007 року по 31 січня 2013 року в розмірі 26608 грн.

Зобов`язано Міністерство оборони України здійснювати щомісячні платежі на користь ОСОБА_1 в розмірі 1147 грн. відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, починаючи з 01 лютого 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника за період з 01 квітня 2007 року по 31 січня 2013 року в розмірі 26608 грн. скасовано та ухвалено нове рішення. Відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника за період з 01 квітня 2007 року по 31 січня 2013 року в розмірі 26608 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 квітня 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2013 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року залишено без змін.

Звертаючись до суду з вимогою щодо зобов`язання Міністерства оборони України збільшити розмір відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, позивач покликається на ч. 2 ст. 1208 ЦК України.

Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 травня 2018 року у справі № 476/72/17.

У разі пред`явлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України, підлягає з`ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати згідно із займаною посадою на час завдання шкоди, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і залежно від встановлених обставин, суди повинні зробити висновок щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 7 грудня 2006 року ОСОБА_1 вперше визначено розмір відшкодування, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, яка починаючи з 01 грудня 2006 року становила 400 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 01 січня становить 6500 грн.

Враховуючи те, що розмір відшкодування визначено виходячи з мінімальної заробітної плати,колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що присуджений розмір щомісячного платежу з відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, повинен бути збільшений з 1147 грн. до 6500 грн. у зв`язку з тим, що з 01 січня 2022 року мінімальна заробітна плата в Україні встановлена у розмірі 6500 грн.

Станом на 01 лютого 2013 року, тобто, з часу останнього збільшення розміру щомісячних платежів з відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, розмір мінімальної заробітної плати становив 1147 грн., що відповідає сумі, яку відповідач зобов`язаний щомісячно сплачувати на користь позивача на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 лютого 2013 року.

Однак, в подальшому розмір мінімальної заробітної плати постійно збільшувався, а саме: з 01 грудня 2013 року - 1218 грн., з 01 вересня 2015 року - 1378 грн., з 01 травня 2016 року - 1450 грн., з 01 грудня 2016 року - 1600 грн., з 01 січня 2017 року - 3200 грн., з 01 січня 2018 року - 3723 грн., з 01 січня 2019 року - 4173 грн., з 01 січня 2020 року - 4723 грн., з 01 вересня 2020 року - 5000 грн., з 01 січня 2021 року - 6000 грн., з 01 грудня 2021 року - 6500 грн.

В силу приписів ч. 2 ст. 1208 ЦК України з кожним підвищенням мінімальної заробітної плати позивач мав отримувати збільшену суму відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

Зазначені обставини не враховувалися відповідачем при виплаті позивачу щомісячних платежів з відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не в повному обсязі отримав належне йому відшкодування, на яке у нього виникло право..

Зокрема, йому не нараховано та не сплачено за період з 01 грудня 2013 року по 31 серпня 2015 року 1491 грн. ((1218 грн. - 1147 грн.) х 21 місяць = 1491 грн.); з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року - 1848 грн. ((1378 грн. - 1147 грн.) х 8 місяців = 1848 грн.); з 01 травня 2016 року по 30 листопада 2016 року - 2121 грн. ((1450 грн. - 1147 грн.) х 7 місяців = 2121 грн.); за грудень 2016 року - 453 грн. (1600 грн. - 1147 грн. = 453 грн.); з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 24 636 грн. ((3200 грн. - 1147 грн.) х 12 місяців = 24636 грн.); з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 30912 грн. ((3723 грн. - 1147 грн.) х 12 місяців = 30912 грн.); з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 36312 грн. ((4173 грн. - 1147 грн.) х 12 місяців = 36312 грн.); з 01 січня 2020 року по 31 серпня 2020 року ((4723 грн. - 1147 грн.) х 8 місяців = 28608 грн.); з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року - 15 412 грн. ((5000 грн. - 1147 грн.) х 4 місяці = 15412 грн.); з 01 січня 2021 року по 30 листопада 2021 року - 53383 грн. ((6000 грн. - 1147 грн.) х 11 місяців = 53383 грн.); з 01 грудня 2021 року по 31 січня 2022 року - 10 706 грн. ((6500 грн. - 1147 грн.) х 2 місяці = 10706 грн.).

Оскільки відшкодування проводилося без врахування зростання розміру мінімальної заробітної плати, різниця між розміром відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, що підлягала стягненню на користь позивача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, та розміром відшкодування, який фактично йому виплачувався, становить 205 882 грн.

Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення цієї різниці, позивач просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь 204 774 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на те, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, законодавець допускає збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом за минулий період з одночасним стягненням відповідної суми недоплати за цей період.

Враховуючи наведене, беручи до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 204 774,00 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника, яке не отримано ним за період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року з врахуванням зміни розміру мінімальної заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги про те, що у період з 01 лютого 2013 року по 31 січня 2022 року в Міністерства оборони України не виникало обов`язку здійснювати щомісячну виплату з відшкодування шкоди, завданої позивачу у зв`язку зі смертю годувальника, у більшому розмірі, ніж було визначено рішенням суду, тобто, в розмірі 1 147 грн., не заслуговують на увагу, оскільки право потерпілого на перерахунок раніше визначеного розміру відшкодування за його заявою у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати передбачене законом, а саме, ч. 2 ст. 1208 ЦК України, та реалізовується на підставі рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.11.2022 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк