Постанова

Іменем України

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 338/208/20

провадження № 61-3501св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня

2021 року у складі судді Рибки Л. Я. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Фединяка В. Д., Бойчука І. В., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 06 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 500006737, відповідно до умов якого товариство надало, а ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі

228 368, 31 грн, що було еквівалентом суми 27 890,61 доларів США, строком на

60 місяців, зі сплатою 9,90 % на рік та передбачили, що вона є змінною. Цільове призначення кредиту - на придбання автомобіля марки «VW», модель «Passat B7», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб.см, 2012 року випуску.

26 серпня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 50006737 від 06 грудня 2012 року, згідно з якою ТОВ «Порше Мобіліті» надало ОСОБА_1 додатковий кредит у розмірі 85 977,43 грн, що є еквівалентом 6 321,87 доларів США, на дату укладання договору, з цільовим призначенням - для сплати страхових платежів.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 06 грудня 2012 року, сторони 10 грудня 2012 року уклали договір застави транспортного засобу № 50001896, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угрин Л. А. та зареєстрований в реєстрі за № 2830.

ОСОБА_1 починаючи з січня 2014 року почав систематично порушувати свої зобов`язання за договором щодо сплати щомісячних платежів, а з березня 2015 року взагалі припинив сплату платежів.

ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось з вимогою за вихідним № 50006737 від

05 жовтня 2015 року про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

Станом на день формування вимоги - 05 жовтня 2015 року - сума (тіло) кредиту становила еквівалент 13 780,21 доларів США, що станом на 04 жовтня 2015 року відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «КредіАгріколь Банк» (21,134 грн за 1 долар США) становило 291 230,96 грн, а заборгованість по виставленим рахункам склала 162 862,49 грн.

Вказана вимога отримана відповідачем 01 грудня 2015 року, останнім строком повернення кредиту, відповідно до умов договору, було 31 грудня 2015 року, однак борг не сплачено. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, станом на 06 лютого 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість на загальну суму 772 281,00 грн, яка складається із: заборгованості за виставленими рахунками за період з червня 2015 року по вересень 2015 року включно (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 56 415,13 грн; 3% річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 8 336,86 грн; втрати від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 30 580,50 грн; заборгованості за виставленими рахунками за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року з платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів в розмірі 106 634,80 грн; 3 % річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 10 129,25 грн; втрати від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 32 602,77 грн; заборгованість за тілом кредиту (невиплачена ума кредиту 13 780,21 доларів США) у розмірі 291 230,96 грн; 3 % річних за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 05 жовтня 2015), в розмірі 35 830,96 грн; втрати від інфляції за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 05 жовтня 2015 року), в розмірі 133 648,10 грн; штраф у розмірі 20 % від суми кредиту, згідно пункту 8.2. Загальних умов кредитування, в розмірі 45 673,66 грн; штрафні санкції відповідно до пункту 8.3. Загальних умов, в розмірі 8 019,80 грн; компенсація понесених витрат (пункт 8.5. Договору) в розмірі 13 178,21 грн.

Вказану заборгованість товариство просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь та судові витрати.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання припиненими кредитного договору та договору застави транспортного засобу.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що 03 квітня 2015 року на підставі пункту 7.3. розділу 7 кредитного договору направлено ТОВ «Порше Мобіліті» заяву (повідомлення) про дострокове розірвання кредитного договору з 15 квітня

2015 року, яка отримана товариством 17 квітня 2015 року. Однак всупереч вимогам, передбаченим пунктами 3.1., 7.3. кредитного договору, жодного рахунку для сплати на його адресу надіслано не було, як і не надано нового графіка погашення кредиту. Тобто в порушення вказаних пунктів кредитного договору, статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець свої зобов`язання щодо видачі рахунку (включаючи суму дострокового погашення, проценти, комісія) не виконав, чим допустив прострочення прав кредитора. На підставі висновку експерта Тарасюка С. Ю. № 0113 від 22 вересня 2017 року загальної заборгованості за кредитом станом на 03 квітня 2015 року становила

85 936,00 грн. Зазначену суму ним сплачено на рахунок товариства 13 жовтня

2017 року, що підтверджується переказом. З огляду на те, що загальна сума споживчого кредиту становила 228 368,31 грн, а сума сплачена на момент розірвання угоди (03 квітня 2015 року) - 198 962,50 грн, доповнена сплатою додаткових платежів в розмірі 85 936,10 грн, що загалом становить 284 898,60 грн вважав, що зобов`язання за кредитним договором від 06 грудня 2012 року припинено виконанням, проведеним належним чином, а отже, похідний від нього правочин - договір застави транспортного засобу також підлягає визнанню припиненим.

ОСОБА_1 просив визнати припиненим на підставі його повного виконання кредитний договір від 06 грудня 2012 року № 50006737, укладений між ним та товариством, а також визнати припиненим на підставі припинення основного зобов`язання договір застави транспортного засобу від 10 рудня 2012 року

№ 50006737, що був укладений між ним та ТОВ «Порше Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу

Угрин Л. А., реєстровий запис № 2830.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від

20 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50006737 від 06 грудня 2012 року у розмірі

439 846,60 грн, з яких: 291 230,96 грн заборгованість за тілом кредиту,

26 207,98 грн - 3 % річних від простроченої суми зі сплати тіла кредиту,

56 415,13 грн - заборгованість зі сплати щомісячних платежів у рахунок повернення кредиту та процентів за період з червня 2015 року по жовтень 2015 року,

5 076,81 грн - 3 % річних від простроченої суми зі сплати щомісячних платежів у рахунок повернення кредиту та процентів за період з червня 2015 року по жовтень 2015 року, 55 886,48 грн заборгованість за кредитом (додаткова угода), 5 029,24 грн - 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитом (додаткова угода).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» судовий збір в розмірі 6 597,21 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково позов ТОВ «Порше Мобіліті» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що судом встановлено неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість, а також приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для визнання припиненим кредитного договору від 06 грудня 2012 року № 50006737 та, відповідно, визнання зобов`язання за ним виконаним, суд вважав, що позовні вимоги за зустрічним позовом є безпідставними, недоведеними, в зв`язку з чим в їх задоволенні слід відмовити

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

08 квітня 2022 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня

2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого

2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» відмовити, а зустрічні позовні вимоги - задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що розмір заборгованості визначеної

ТОВ «Порше Мобіліті» разом з нарахованими штрафними санкціями є документально непідтверджені. Судами протиправно не застосовано строк позовної давності. Заявник зазначає що ним було погашено заборгованість за кредитним договором, а відтак зобов?язання за кредитним договором та договором застави є припиненими.

Доводи інших учасників справи

01 липня 2022 року ТОВ «Порше Мобіліті» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.

Зупинено виконання рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

01 липня 2022 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

06 грудня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50006737, згідно умов якого товариство надало позичальнику 228 368,31 грн, що є еквівалентом суми 27 890,61 доларів США, строком на 60 місяців із змінною процентною ставкою на придбання автомобіля марки «VW», модель «Passat B7», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна

1 968 куб.см, 2012 року випуску.

10 грудня 2012 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 06 грудня 2012 року № 50006737, відповідно до умов якої товариство надало додаткову суму кредиту із цільовим призначенням: на сплату страхових платежів відповідно до договору страхування № 245002/4098/0001016 від 10 грудня 2012 року, укладеного на виконання умов кредитного договору з сплатою страхового платежу в розмірі 1896,56 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між

ТОВ «Порше Мобіліті та ОСОБА_1 10 грудня 2012 року укладено договір застави майна, на виконання умов якого позичальником передано у заставу автомобіль марки «VW», модель «Passat B7», кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 968 куб.см, 2012 року випуску.

20 листопада 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направлено досудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, яка отримана ОСОБА_1 01 грудня 2015 року, після чого останній надав пояснення.

Згідно наданого розрахунку заборгованості станом на 06 лютого 2020 року у

ОСОБА_1 виникла заборгованість на загальну суму 772 281,00 грн, яка складається із: заборгованості за виставленими рахунками за період з червня 2015 року по вересень 2015 року включно (до вимоги) з платежів у повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 56 415,13 грн; 3 % річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 8 336,86 грн; втрати від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 30 580,50 грн; заборгованості за виставленими рахунками за період з листопада 2015 року по грудень 2017 року з платежів у повернення додаткового кредиту та сплати процентів в розмірі 106 634,80 грн; 3 % річних за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі

10 129,25 грн; втрати від інфляції за час прострочення оплати рахунків на сплату платежів у повернення кредиту та сплати процентів, в розмірі 32 602,77 грн; заборгованість за тілом кредиту (невиплачена ума кредиту 13 780,21 доларів США) у розмірі 291 230,96 грн; 3 % річних за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 05 жовтня 2015 року), в розмірі 35 830,96 грн; втрати від інфляції за час прострочення повернення тіла кредиту (сума кредиту згідно вимоги від 05 жовтня 2015 року), в розмірі 133 648,10 грн; штраф у розмірі

20 % від суми кредиту, згідно пункту 8.2. Загальних умов кредитування, в розмірі 45 673,66 грн; штрафні санкції відповідно до пункту 8.3. Загальних умов, в розмірі 8 019,80 грн; компенсація понесених витрат (пункт 8.5. Договору) в розмірі 13 178,21 грн.

Відповідно до висновку експерта від 01 лютого 2021 року № 1844/20-28/254-257/21-28 за результатами проведення судової економічної експертизи у цивільній справі з додатками, згідно з наданими на дослідження документами, станом на

10 березня 2020 року ОСОБА_1 за кредитним договором № 50006737 сплачено кошти на загальну суму 187 756,65 грн (відповідно до квитанцій) та

284 898,20 грн (згідно зі зведеними обліковими виписками з рахунку

ОСОБА_1 ). Розбіжність в сумах сплачених коштів виникла внаслідок непридатності для дослідження окремих квитанцій або ж їх відсутності в матеріалах справи. Враховуючи відсутність відповідного обліку заборгованості, встановити розмір загальної заборгованості у валюті кредиту станом на 03 квітня 2015 року та станом на 10 березня 2020 року у ОСОБА_1 перед

ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором від 06 грудня 2012 року

№ 50006737, виходячи з графіків погашення кредиту, не видається за можливе

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення,

в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами

(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно

не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року

у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року

у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що після направлення вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором позивач змінив строк виконання зобов`язання, а тому на користь останнього підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором з урахуванням вищевикладених норм матеріального права та висновків Великої Палати Верховного Суду щодо їх застосування у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, строк дії кредитного договору від

06 грудня 2012 року встановлено 60 місяців, тобто до 06 грудня 2017 року.

Починаючи з 25 березня 2015 року по 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 не здійснював виконання своїх зобов?язань за кредитним договором.

Так, як вказувалось вище, 20 листопада 2015 рок ТОВ «Порше Мобіліті» на адресу відповідача направило вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, тим самим змінив строк виконання основного зобов?язання.

З цим позовом ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду 13 лютого 2020 року.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі

№ 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, не можуть вважатися будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без відповідного волевиявлення останнього або без його схвалення.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від

08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 та Верховним Судом у постановах від 12 квітня 2018 року у справі № 191/2478/15-ц (провадження

№ 61-2501св18), від 11 липня 2018 року у справі № 366/1088/16-ц (провадження

№ 61-17516св18) та від 21 квітня 2021 року у справі № 211/5281/16-ц (провадження № 61-15522св19).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ТОВ «Порше Мобіліті», звертаючись до суду із вказаним позовом, не пропустило строк позовної давності, оскільки здійснивши платіж 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 перервав трирічний строк позовної давності, який почався заново.

Також колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки за обставинами цієї справи встановлено не виконання ОСОБА_1 своїх зобов?язань за кредитним договору.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області

від 20 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від

20 вересня 2021 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від

17 лютого 2022 рокузалишити без змін.

Поновити виконання рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2021 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська