Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6783/21 Головуючий у 1-й інст. Шульги О.М.
Категорія 10 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О. Ю.

суддів Галацевич О.М.

Борисюка Р.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу №279/6783/21

за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростень,

встановив:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначила, що 19 вересня 2009 року уклала договір купівлі - продажу домоволодіння з ОСОБА_2 , яка не мала правовстановлюючих документів. Договір купівлі-продажу засвідчений підписами депутатів місцевих рад ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . З 2009 року вона володіє майном добросовісно, відкрито і безперервно, сплачує комунальні послуги, з 30.09.2009 у спірному домоволодінні зареєстровано місце її проживання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що проживає в спірному будинку з 2009 року, будинок занепадає, щоб здійснити поліпшення житлових умов необхідно оформити право власності. Вона придбала будинок у ОСОБА_2 , але договір купівлі-продажу, засвідчений депутатами місцевої ради, є нікчемним.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно виготовленого 31.07.2020 року технічного паспорту по АДРЕСА_1 знаходиться будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами 1918 року забудови.

19 вересня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено письмовий договір купівлі-продажу даного будинку, із змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 успадкувала домоволодіння за заповітом від 07.01.1989 (а.с.5). З 30.09.2009 ОСОБА_1 зареєстрована за цією адресою.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17.

Враховуючи, що будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в експлуатацію не вводився, правовстановлюючі документи на нього відсутні, позивач пов`язує виникнення права на будинок з договірними відносинами, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: