ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/3337/21 Номер провадження 22-ц/814/4671/22Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Гальонкін С.А., Хіль Л.М., при секретарі: Бродській В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування своїх позивних вимог зазначав, що 16.04.2021 року ним зареєстровано шлюб із ОСОБА_3 , а у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . Наразі його дружина ОСОБА_5 знаходиться вдома і доглядає їхню новонароджену доньку. Згідно з наказом її роботодавця вона перебуватиме у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 стверджував, що станом на день подання заяви, він не має заборгованості по аліментам перед ОСОБА_1 , довідкою його роботодавця підтверджується, що з моменту надходження на його адресу документів з ВДВС про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 , остання отримала вже 26000 грн. Крім того, зазначав, що він не ініціював зменшення розміру аліментів, поки в нього не з`явилася дитина від нового шлюбу. Разом із тим, ОСОБА_2 наголошував, що зараз крім своєї старшої доньки, він тепер повинен обов`язково турбуватися про свою новонароджену дитину та дружину, зокрема щоденно придбавати якісну їжу для них, вітаміни, інколи одяг, різні гігієнічні засоби та медикаменти, сплачувати комунальні платежі тощо.

Враховуючи наведені вище обставини, він стверджує, що не в змозі сплачувати колишній дружині ј розміру свого заробітку щомісячно. А тому вважає, що на підставі ст.192 СК України суд має зменшити розмір аліментів, який було встановлено 01.06.2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави у розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, до 1/8 частини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Полтави у справі №553/544/21, від 01.06.2021 року на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення донькою 18-річного віку.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , і подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що підлягали застосуванню.

На підтвердження своєї позиції посилається на те, що вона належним чином не викликалася до суду, у матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення судових повісток на адресу її реєстрації. Вважає, що суд першої інстанції всупереч нормам процесуального права розглянув і вирішив справу за відсутності відповідача та його представника, щодо яких немає відомостей про їх належне повідомлення про час і місце розгляду справи, що є порушенням права на доступ до правосуддя.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з ј частини заробітку позивача до 1/6, виходив з того, що у позивача після ухвалення судом первісного рішення, підчас перебування у іншому шлюбі, в 2021 році народилася друга донька, що вказує про наявність суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану у позивача. Однак, апелянт вважає такий висновок суду помилковим з огляду на те, що фактично єдиною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів позивач визначив факт народження у нього дитини в другому шлюбі та необхідність її утримання разом із дружиною, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Натомість, апелянт стверджує, що сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягується з батька на утримання дітей від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Крім того, апелянт зазначає, що в матеріалах справи міститься копія довідки про доходи ОСОБА_2 за №1975, видана Департаментом патрульної поліції (за місцем роботи позивача), з якої вбачається стабільність отримуваної заробітної плати з березня 2021 по листопад 2021 року (зі збільшенням за квітень та липень 2021 року). Так, дана довідка не є належним доказом погіршення матеріального стану позивача.

Натомість, з довідки про доходи від 01.08.2022 №1290 за період з 01.06.2021 по 30.06.2022 року не вбачається істотне погіршення матеріального стану позивача, навпаки, з січня 2022 року він почав отримувати заробітну плату у більшому розмірі 14517,77 грн, за березень-червень 2022 року отримував кожного місяця додаткові доплати у розмірі 30000 грн, двічі у грудні 2021 року та березні 2022 року отримував матеріальну допомогу. Розмір відрахованих аліментів з позивача на користь відповідача складає 3575,00 грн, що на думку позивача, з урахуванням інформації з довідки про доходи, позивач має можливість сплачувати на утримання своєї доньки ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01.06.2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2021 року і до досягнення донькою повноліття.

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи її тим, що у нього від нового шлюбу народилася донька, дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому він вважає, що в порядку ст.192 СК України він має право на зменшення розміру аліментів у разі, адже, на його думку, його матеріальний стан погіршився. Просив зменшити розмір аліментів на утримання дочки до 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, посилався на те, що ОСОБА_2 має на своєму утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , 2006 р.н., неповнолітню дитину ОСОБА_8 , 2021 р.н., що вказує на наявність істотних змін його майнового та сімейного станів. Так, суд оцінюючи обставини справи, дійшов висновку, що на момент подання вищевказаного позову вбачається суттєва зміна сімейного та матеріального стану ОСОБА_2 порівняно з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.

Проте, колегія суддів не може погодитися із вищенаведеними аргументами суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюють вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст.18 зазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. Так, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, фактично обґрунтовуючи її тим, що у нього народилася іще одна дитина, і він тепер має утримувати її та його дружину, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Так, сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дітей від попереднього шлюбу. Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19 зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами апелянта щодо того, що матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження розміру витрат, які позивач несе у зв`язку з необхідністю утримувати свою нову родину.

Разом із тим, слід наголосити, що суд першої інстанції не в достатній мірі дослідив наявні у матеріалах справи докази.

Так, із довідки про доходи ОСОБА_2 за №1975, виданої Департаментом патрульної поліції (за місцем його роботи), вбачається, що він отримував стабільну заробітну плату з березня 2021 року по листопад 2021 року (зі збільшенням за квітень та липень 2021 року), а тому цей доказ не можна визнати належним для підтвердження погіршення його матеріального стану.

Натомість, апелянтом подано у якості доказу поліпшення матеріального стану ОСОБА_2 супровідний лист з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.08.2022 року №Г-6929, Г-6930, Г-7169/41/5/05-2022 щодо направлення довідки про доходи ОСОБА_2 від 01.08.2022 №1290 за період з 01.06.2021 по 30.06.2022 рік; довідку про доходи ОСОБА_2 від 01.08.2022 №1290 за період з 01.06.2021 по 30.06.2022 рік.

Так, із зазначеної довідки про доходи вбачається, що матеріальний стан ОСОБА_2 у вказаний період не погіршився, а навпаки поліпшився, з січня 2022 року він почав отримувати заробітну плату у більшому розмірі 14517,77 грн, за березень-червень 2022 року отримував кожного місяця додаткові доплати у розмірі 30000 грн, також двічі у грудні 2021 року та березні 2022 року отримував матеріальну допомогу.

Таким чином, суд першої інстанції не дав належну оцінку обставинам справи та прийшов до помилкового висновку у наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 , у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до положень ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, враховуючи те, що при подачі апеляційної скарги апелянтом було сплачено 1362,00 грн, та той факт, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, дану суму слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Крім того, враховуючи те, що апелянтом було заявлено клопотання про стягнення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у розмірі 4000,00 грн та положення ст.141 ЦПК України, колегія вважає за можливе його задовольнити, адже фактично у задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30 червня 2022 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги у розмірі 1362,00 (одна тисяча триста шістдесят дві гривні 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08.11.2022 року.

Головуючий суддя: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін _______________ Л.М. Хіль