Справа № 953/5734/22
УХВАЛА

про відмову у відкритті прповадження

"19" жовтня 2022 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючої судді Лисиченко С.М., розглянувши питання можливості відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання припиненими трудових відносин та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про директора, -

У С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивачка) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС» (далі-відповідач, ТОВ « ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС, Товариство), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент реєстрації Харківської міської ради, у якій позивачка прохає суд: визнати її такою, що припинила трудові відносини з відповідачем 23.09.2022 у зв`язку із звільненням з посади директора ТОВ « ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС» на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України; виключити відомості з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовної неї, як керівника та представника ТОВ «ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС» №б/н від 14.06.2019 її призначено на посаду директора Товариства з 14.06.2019 та цього ж дня видано наказ №47-к про її вступ на посаду директора товариства, проведена державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу- зміна керівника, зміна фізичних осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо. 09.09.2022 позивачкою було виявлено бажання реалізувати своє право, передбачене частиною 1 статті 38 КЗпП України щодо припинення трудових відносин з відповідачем, у зв`язку з чим звернулася до Товариства з відповідною заявою про звільнення з 23.09.2022 та направлено вимогу учасникам Товариства про скликання загальних зборів Товариства. Разом з цим, 23.09.2022 учасники Товариства не з`явилися у призначений час за адресою: АДРЕСА_1 , не провели загальні збори та не розглянули заяву позивачки про її звільнення з посади директора по суті протягом передбаченого законом строку, не виконали покладених на них Статутом обов`язків, чим порушили трудові права позивачки. 23.09.2022 позивачкою, як директором Товариства, видано наказ про припинення нею виконання обов`язків директора ТОВ « ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС» за власним бажанням. 24.09.2022 позивачкою було направлено учасникам Товариства повідомлення про звільнення її з посади директора з вимогою внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак учасниками Товариства відповідне рішення не було прийняте і до цього часу не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про зайняття нею посади директора та представника товариства, що змусило позивачку звернутися за захистом її трудових прав до суду.

Суд, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи зазначає наступне.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За загальним правилом до юрисдикції господарських судів відносяться корпоративні спори між учасниками та юридичною особою, крім трудових, які розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Так, згідно із статтею 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема , справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Важливе значення для розмежування корпоративних та трудових відносин, які виникають між керівником та товариством, має рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010. У ньому зазначено, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень, зокрема про усунення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством й особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Аналогічної позиції дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 зазначено, що згідно зі статтею 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У цьому Кодексі визначено виключний перелік підстав припинення трудового договору.

За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Оскільки припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України, можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу передбачена не приписами КЗпП України, а статтею 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання норм трудового права.

Близькі за змістом висновки щодо юрисдикції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/10984/14-ц, у якій зазначено, що припинення повноважень члена виконавчого органу є діями уповноваженого органу відповідного товариства, необхідними для оперативного реагування на певні діяння такого члена й унеможливлення здійснення ним повноважень з управління товариством.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що застосування статті 99 ЦК України щодо керівника товариства не обов`язково впливає на трудові права відповідної особи. Так, застосування інституту припинення повноважень керівника товариства, який є членом виконавчого органу, зумовлює втрату повноважень у відповідному виконавчому органі товариства, без яких ця особа не може здійснювати керівництво товариством та виконувати інші функції члена його виконавчого органу. Ураховуючи зміст правовідносин сторін спору, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спір у цій справі належить до юрисдикції господарського суду.

Отже, припинення повноважень керівника та його звільнення це різні правові інститути. Важливим моментом під час визначення юрисдикційності спору є те, за захистом яких саме прав позивач має намір звернутися до суду.

Припинення повноважень керівника спричиняє зупинення роботи такої посадової особи, викликане відсутністю організаційних умов, необхідних для виконання роботи, оскільки без повноважень посадова особа не може здійснювати керівництво або функції члена виконавчого органу. Водночас припинення повноважень посадової особи у КЗпП України визначено додатковою підставою розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, наказом ТОВ « ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС» від 23.09.2022 , відповідно до статті 38 КЗпП України, з ініціативи позивачки розірвано трудовий договір з останньою, яка займала посаду директора Товариства. Разом з цим, відповідно до положень статті 99 ЦПК України, рішення про припинення її повноважень, як члена виконавчого органу ( директора) Товариства, на вимогу позивачки загальними зборами Товариства не прийнято.

З огляду на зазначене, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачем, є корпоративними, тому його необхідно розглянули в порядку господарського, а не цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням того, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження по даній цивільній справі.

Крім того, суд роз`яснює, що відмова у відкритті провадження не перешкоджає повторному зверненню до суду із вказаною позовною заявою в порядку господарського судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 186, статті 260 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС СЕРВІС ПЛЮС», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Департамент реєстрації Харківської міської ради про визнання припиненими трудових відносин та виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань запису про директора.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С.М. Лисиченко