ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7182/22 Справа № 442/6407/21 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 442/6407/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

боржник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 , на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2022 року, яка постановлена суддею Онопченко Ю.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту ухвали в матеріалах справи відсутні, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 звернулись до суду з клопотанням про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України відносно ОСОБА_4 в якому просили суд визнати і надати дозволу на виконання вироку Районного суду Катовіце-Схід у Катовіце (Республіка Польща) від 08 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_4 компенсації заподіяної шкоди на користь найближчих осіб потерпілого: сина потерпілого ОСОБА_2 у сумі 20 000 злотих, дочки потерпілого ОСОБА_3 у сумі 20 000 злотих, матері потерпілого ОСОБА_1 у сумі 10 000 злотих, брата потерпілого ОСОБА_2 у сумі 10 000 злотих.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2022 року клопотання задоволено.

Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду Катовіце-Схід у Катовіце (Республіка Польща) від 08 жовтня 2020 року, який набрав законної сили 27 квітня 2021 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 компенсації заподіяної шкоди на користь найближчих осіб потерпілого, а саме: сина потерпілого ОСОБА_2 у сумі 20 000 польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 144 000 гривень; дочки потерпілого ОСОБА_3 у сумі 20 000 польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 144 000 гривень; матері потерпілого ОСОБА_1 у сумі 10 000 польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 72 000 гривень; брата потерпілого ОСОБА_2 у сумі 10 000 польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 72 000 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України посилаючись на те, що клопотання було розглянуто за відсутності боржника, який не був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду клопотання.

Також апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як доказ наявності вироку польського суду копію вироку польського суду з перекладом на українську мову, зробленим особою, яка не мала в Україні відповідних повноважень. Зауважує на тому, що переклад має бути засвідчений нотаріусом, або ж консульською установою.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду, у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що справу розглянуто судом за відсутності та без належного повідомлення боржника ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ж ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи;3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Матеріали справи не містять доказів вручення боржнику ОСОБА_4 ухвали про прийняття до розгляду клопотання про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України та повідомлення його про розгляд справи.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності боржника ОСОБА_4 , який належним не був повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, ухвала суду першої інстанції, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі по суті заявлених вимог.

Перевіривши зміст клопотання, встановивши відповідність вимогам чинного законодавства України, колегія суддів приходить до переконання, що клопотання про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Згідно зі статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до статті 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно з частиною шостою статті 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Відповідно до статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи; якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання; в інших випадках, встановлених законами України.

Підстави та умови, порядок визнання та виконання рішень між державами Україна та Польща закріплено у Договорі між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано постановою Верховною Радою від 04 лютого 1994 року №3941-XII, та набув чинності 14 серпня1994 року (далі - Договір).

Відповідно до статті 33 Договору про правову допомогу зобов`язання, що виникають з договірних відносин, визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої була укладена угода, хіба що учасники договірних відносин підпорядкують ці відносини вибраному ними законодавству. У справах, зазначених в пункті 1, компетентним є суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу відповідач. Компетентним є також суд тієї Договірної Сторони, на території якої має місце проживання або юридичну адресу позивач, якщо на цій території знаходиться предмет спору або майно відповідача. Компетенція, про яку йде мова в пункті 2, може бути змінена за згодою учасників договірних відносин.

За умов, передбачених цим Договором, договірні Сторони визнають і виконують на своїй території рішення, винесені на території іншої Договірної Сторони: 1) рішення судів з цивільних справ; 2) рішення судів з кримінальних справ в частині, що стосується відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Положення пункту 1 застосовуються також до мирових угод з цивільних справ майнового характеру затверджених судом (стаття 49 Договору про правову допомогу).

Відповідно до статті 50 Договору про правову допомогу рішення, зазначені в статті 49, підлягають визнанню і виконанню на території іншої договірної сторони, якщо: 1) згідно з законодавством тієї договірної сторони, на території якої рішення було винесене, воно набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, також рішення, що не набрали законної сили, але підлягають виконанню; 2) суд, який виніс рішення, був компетентним на підставі цього Договору, а в випадку відсутності такого врегулювання в договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 3) сторона не була позбавлена можливості захисту своїх прав, а у випадку обмеженої процесуальної здатності - належного представництва, а зокрема, сторона, яка не прийняла участі в розгляді справи, отримала виклик в судове засідання своєчасно і належним чином; 4) справа між тими самими сторонами не була вже вирішена з винесенням рішення судом тієї договірної сторони, на території якої рішення судом тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, і якщо між тими самими сторонами не була раніше порушена справа в суді тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; 5) рішення органу третьої держави між тими самими сторонами і в тій самій справі не було вже визнане або виконане на території тієї договірної сторони, де рішення має бути визнане і виконане; 6) при винесенні рішення застосовано законодавство відповідно з цим договором, а у випадку відсутності такого врегулювання у договорі - на підставі законодавства тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Згідно зі статтею 51 Договору про правову допомогу клопотання про визнання і виконання рішення може бути подане безпосередньо до відповідного суду тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане, або також за посередництвом суду, який розглядав справу в першій інстанції. До клопотання потрібно додати: 1) рішення або його завірену копію разом з підтвердженням, що рішення набрало законної сили і підлягає виконанню, а в справах, що стосуються аліментних зобов`язань, якщо рішення не набрало законної сили, разом з підтвердженням, що воно підлягає виконанню, якщо це не витікає з самого рішення; 2) документ, який підтверджує, що сторона, відносно якої винесене рішення і яка не приймала участь у розгляді справи, отримала виклик у судове засідання своєчасно і належним чином, згідно з законодавством тієї договірної сторони, на території якої рішення було винесене; а в випадку обмеженої процесуальної здатності сторони - документ, який підтверджує, що та сторона була представлена належним чином; 3) завірений переклад клопотання, а також документів, зазначених в підпунктах 1-2, на мову тієї договірної сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане.

Відповідно до частин першої-третьої статті 52 Договору про правову допомогу визнання і виконання рішення належить до компетенції суду тієї Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане. При розгляді справи суд обмежується перевіркою виконання умов, передбачених статтями 50 і 51. Для визнання і виконання рішення застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої рішення має бути визнане і виконане; це стосується також форми клопотання про визнання і виконання рішення. До клопотання про визнання і виконання рішення належить додати його копію і копію додатків для вручення учасникам справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Обов`язок доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні рішення іноземного суду покладається на сторону, яка заперечує проти заяви (клопотання) стягувача.

Як убачається із матеріалів справи, вироком Районного суду Катовіце-Схід у Катовіце (Республіка Польща) від 08 жовтня 2020 року, залишеного без змін вироком Окружного суду в Катовіце від 27 квітня 2021 року, визнано винним ОСОБА_4 за ст. 155 КК та зобов`язано компенсувати завдану шкоду на користь найближчих осіб потерпілого: сина потерпілого ОСОБА_2 у сумі 20 000 злотих, дочки потерпілого ОСОБА_3 у сумі 20 000 злотих, матері потерпілого ОСОБА_1 у сумі 10 000 злотих, брата потерпілого ОСОБА_2 у сумі 10 000 злотих (а.с.2-48).

Згідно довідки Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2021, місце реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.59).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 звернулись до суду з клопотанням про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України відносно ОСОБА_4 .

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду у відповідності до ст. 468 ЦПК України колегією суддів не встановлено.

Задоволення клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення іноземного суду не порушує права та інтереси, які охороняються державою, відповідають вимогам Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам» 1993 року.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України про стягнення з ОСОБА_4 компенсації заподіяної шкоди є законним та таким, що підлягає задоволенню.

Підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, у відповідності до ст. 468 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, оскільки до заяви про виконання рішення додано завірену копію вироку, що визначає розмір витрат, разом з підтвердженням того, що цей вирок набрав законної сили, отже вказаний вирок повинен бути виконаний.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що копія вироку польського суду з перекладом на українську мову, зробленим особою, яка не мала в Україні відповідних повноважень, не може бути прийнята як належний доказ наявності такого вироку та на те, що переклад має бути засвідчений нотаріусом, або ж консульською установою колегія суддів вважає безпідставними, оскільки переклад вироку польського суду здійснено присяжним перекладачем української мови Міністерства Юстиції, який посвідчив вірність цього перекладу з оригіналом, оформленим польською мовою, тобто здійснено офіційний переклад з польської мови на українську мову.

Підстав критично оцінювати чи піддавати сумніву офіційний переклад, здійснений присяжним перекладачем у суду підстави відсутні.

Вказані документи є доказами, наданими заявниками до клопотання, правових підстав для оцінки яких судом, як неналежних, недопустимих і недостовірних, за відсутності інших достовірних доказів, немає.

У відповідності до ч. 8 ст. 467 Цивільного процесуального кодексу України якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Згідно відомостей Національного банку України офіційний курс 1 польського злотого, станом на 15 листопада 2022 року складає 8,0604 гривні, тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ,, ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та постановлення ухвали про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України вироку Районного суду Катовіце-Схід у Катовіце (Республіка Польща) від 08 жовтня 2020 року, який набрав законної сили 27 квітня 2021 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 компенсації заподіяної шкоди на користь найближчих осіб потерпілого, а саме: сина потерпілого ОСОБА_2 у сумі 20 000 (двадцять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 161 208 (сто шістдесят одна тисяча двісті вісім) гривні; дочки потерпілого ОСОБА_3 у сумі 20 000 (двадцять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 161 208 (сто шістдесят одна тисяча двісті вісім) гривень; матері потерпілого ОСОБА_1 у сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 80 604 (вімдесят тисяч шістсот чотири) гривень; брата потерпілого ОСОБА_2 у сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 80 604 (вімдесят тисяч шістсот чотири) гривень.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», Конвенцією «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», ратифікованої 10 листопада 1994 року та підписаної Україною 22 січня 1993 року, ст.ст. 462, 463, 467, 468, 367,374,377,381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2022 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання і надання дозволу на виконання рішення польського суду на території України відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Районного суду Катовіце-Схід у Катовіце (Республіка Польща) від 08 жовтня 2020 року, який набрав законної сили 27 квітня 2021 року, в частині стягнення з ОСОБА_4 компенсації заподіяної шкоди на користь найближчих осіб потерпілого, а саме: сина потерпілого ОСОБА_2 у сумі 20 000 (двадцять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 161 208 (сто шістдесят одна тисяча двісті вісім) гривні; дочки потерпілого ОСОБА_3 у сумі 20 000 (двадцять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 161 208 (сто шістдесят одна тисяча двісті вісім) гривень; матері потерпілого ОСОБА_1 у сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 80 604 (вімдесят тисяч шістсот чотири) гривен; брата потерпілого ОСОБА_2 у сумі 10 000 (десять тисяч) польських злотих, що за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали становить 80 604 (вімдесят тисяч шістсот чотири) гривен.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: