ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 травня 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5796/21

Головуючий у першій інстанції - Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/471/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» та ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 42588,23грн витрат по проведенню авто товарознавчого дослідження в розмірі 1800,00грн., франшизи в розмірі 2600 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн та судовий збір в розмірі 908,00грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.12.2020 року о 12 год. 29 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи в м. Чернігові автомобілем «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Магістратська, на нерегульованому перехресті нерівнозначинх доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу « Мітсубіші L200», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі вул. Реміснича, під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого трапилось зіткнення. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.02.2021 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. На момент ДТП автомобіль марки « Опель Вектра» був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5075566 у АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ». Позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, але йому було відмовлено у виплаті, оскільки на момент ДТП автомобіль марки «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 був ввезений на митну територію України в режимі транзит та керування ним водієм ОСОБА_2 момент дорожньо-транспортної пригоди було неправомірним. Вважаючи таку відмову незаконною ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду в частині позовних вимог заявлених до ОСОБА_2 .

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 42588,23 грн матеріальної шкоди, 1800 грн витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, 10000 грн витрат на правничу допомогу, 908 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент ДТП автомобіль марки « Опель Вектра» був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5075566 , то АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» повинна відшкодувати позивачу суму вартості відновлювального ремонту не залежно від того що ОСОБА_1 не надано доказів законного володіння транспортним засобом. Позивачем було сплачено 1800 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження №322 від 23.03.2021 року, що підтверджується копією квитанції №18 які підлягають стягненню з відповідача. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правових послуг (професійної правничої допомоги) від 14 липня 2021 року , ордер серії СВ №146554, акт виконаних робіт від 28.07.2021року за Договором про надання правових послуг( професійної правничої допомоги) від 14.07.2021року, квитанцію №10/21 від 14.07.2021року про сплату наданих послуг в сумі 10000 грн. Суд першої інстанції вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу пов`язана з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн. (а.с.1), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В апеляційній скарзі АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» просить суд скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги зводяться до того що, судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають істотне значення для справи, а саме що транспортний засіб «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 використовувався водієм ОСОБА_2 без належних підстав, оскільки на момент ДТП він не був законним володільцем або користувачем транспортного засобу, а тому не є особою, відповідальність якої застрахована АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» згіднго полісу № АР/5075566. Відповідач зазначає, що ухвалою від 25.10.2021 року позовні вимоги до ОСОБА_2 за заявою позивача були залишені без розгляду, враховуючи що в ході розгляду справи останнім було добровільно сплачено 2600 грн. Будь-яких інших витрат на правову допомогу зі сторони ОСОБА_2 виплачено не було, що ставить під сумнів підстави для залишення в цій частині позову без розгляду. Також АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» звертає увагу суду на те, що після отримання від позивача повідомлення про ДТП страховик розпочав дії для встановлення обставин, необхідних для виплати страхового відшкодування, зокрема , у строк який встановлений у ст. 34 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 з метою проведення огляду пошкодженого транспортного засобу « Мітсубіші L200» д.н.з. НОМЕР_2 для визначення розміру збитку та для подальшого здійснення виплат страхового відшкодування, в результаті чого був складений Висновок № 317 від 23.03.2021. Позивач не повідомляв страховика про обрання самостійно аварійного комісара або експерта для визначення розміру матеріальної шкоди. Враховуючи положення вимог Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума страхового відшкодування повинна становити 32456,86 грн, 2600 грн - франшизи, 7531,37 грн - сума ПДВ, а всього сума заподіяної шкоди становить 45188,23 грн. Позивачем не надано доказів на підтвердження понесення ним коштів у більшому розмірі. Відповідач вважає, що розмір стягнутих витрат на професійну правничу допомогу не є співмірним із складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд залишити рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 листопада 2021 року без змін, а апеляційну скаргу АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» без задоволення. ОСОБА_1 зазначає що після дорожньо-транспортної пригоди ним було повідомлено АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» про настання події та представником страхової компанії оглянуто автомобіль « Мітсубіші L200» д.н.з. НОМЕР_2 . Після отримання листа про відмову у виплаті страхового відшкодування позивач звернувся до експерта товарознавця з заявою про проведення дослідження, висновком № 322 від 23.03.2021 року якого було визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля « Мітсубіші L200» у розмірі 45188,23 грн. Посилання відповідача на норми Митного кодексу. Як підставу для відмови є недоречними, оскільки відповідно до ст. 5 Митного кодексу ним встановлений порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів та інше. При цьому регулювання питання правомірності володіння транспортним засобом регулюються виключно Правилами дорожнього руху та Цивільним кодексом України, а тому необхідно розрізняти поняття правомірне володіння та правомірне знаходження ( перебування), які за природою свого походження та мети мають різні значення. Неправомірне знаходження транспортного засобу на певній території не визначає те, що транспортним засобом неправомірно володіють. Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування керуючись вимогами Митного кодексу України, однак підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені спеціальним законом, а саме ст. 37 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і дані підстави є виключними та не містять таких підстав для відмови, які передбачив відповідач.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково відповідає рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 22.12.2020 року о 12 год. 29 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи в м. Чернігові автомобілем «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Магістратська, на нерегульованому перехресті нерівнозначинх доріг не надав перевагу в русі транспортному засобу «Мітсубіші L200», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі вул. Реміснича, під керуванням гр.. ОСОБА_1 , внаслідок чого трапилось зіткнення. Внаслідок ДТП автомобіль «Мітсубіші L200», д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.02.2021року по справі № 751/8962/20 водія ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності водія за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, (а.с.8).

Згідно копії полісу №АР/5075566 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.12.2020 року застраховано автомобіль «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб марки «MITSUBISHI L200», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.10).

Відповідно до висновку № 322 експертного товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 23.03.2021 року, складеного експертом - автотоварознавцем Громовим А.М. за зверненням позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля «MITSUBISHI L200», д.н.з. НОМЕР_2 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП, з урахування значення коефіцієнту фізичного зносу його складників з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки - 22.12.2020 складає 45188 грн. 23 коп. (а.с.12-23).

Листом від 11.06.2021 року АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» повідомила ОСОБА_1 про відмову у здійсненні страхової виплати (а.с. 24).

З листа Слобожанської митниці Держмитслужби від 28.05.2021 року, отриманого на запит АТ «Страхова компанія «Мега-Гарант» автомобіль «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , був ввезений на митну територію України 16.09.2016 року в режимі транзит ( а.с. 61)

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, серед іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності особи, якою завдано шкоду, обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено заволодіння застрахованим автомобілем «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 , неправомірним способом водієм ОСОБА_2 . З огляду на таке, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про відсутність права на управління транспортним засобом у водія «OPEL VECTRA», д.н.з. НОМЕР_1 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль.

Та обставинна, що ОСОБА_4 згідно з ч. 8 ст. 380 МК України та п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 не зареєстрував (перереєстрував) автомобіль протягом десяти діб після митного оформлення - не є підставлю для відмови у виплаті страхового відшкодування. Така причина серед випадків, встановлених ст. 37 Закону - відсутня.

Виходячи з аналізу положень статті 627 ЦК України та статті 44 ГК України, сторони є не лише вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, але й здійснюють власну діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відтак, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у відкритому доступі на сайті відповідача-страховика правила та умови укладення договору страхування констатує, що укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР/5075566) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях не встановлено спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених на митну територію Україну більш як на 30 діб.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача про те, що транспортний засіб «Опель Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 використовувався водієм ОСОБА_2 без належних підстав, оскільки на момент ДТП він не був законним володільцем або користувачем транспортного засобу, а тому не є особою, відповідальність якої застрахована АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» згіднго полісу № АР/5075566 не заслуговують на увагу суду

Вирішуючи питання законності прийнятого судом першої інстанції рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне:

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може. За клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Клопотання АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу матеріали справи не містять та таке клопотання до суду першої інстанції не подавалось. Заперечення щодо стягнутого розміру витрат на правничу професійну допомогу в апеляційній скарзі не аргументовано. Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги позивача були заявлені до двох відповідачів і закриття провадження у частині вимог до ОСОБА_2 не дає підстав для покладення таких витрат на АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» також не заслуговують на увагу. Оскільки звертаючись до суду з позовом позивач визначився та розділив вимоги з якими він звертається до кожного з відповідачів. І вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу були заявлені лише до АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ».

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення витрат по проведенню автотоварознавчого дослідження в розмірі 1800,00грн заслуговують на увагу суду.

Матеріали справи містять два ідентичні висновки автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу за № 322 від 23.03.2021 року проведеного за заявою ОСОБА_1 від 24.12.2020 року та за № 317 від 23.03.2021 року проведеного за заявою АТ « СК «МЕГА-ГАРАНТ» від 24.12.2020 року. Обидва висновки були складені експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3 ( а.с. 12-30,61-80)

Згідно вимог ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи.

Страховиком після отримання повідомлення від ОСОБА_1 про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочато її розслідування. Позивач не повідомляв про самостійне обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру матеріальної шкоди. Передбачене Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження не може бути проведено, оскільки відповідачем по справі були проведені всі необхідні дії по розслідуванню страхового випадку.

Крім того, колегія суддів враховує, що ЦПК встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Замовлення автотоварознавчого дослідження відбулось до звернення до суду, таким чином, витрати ОСОБА_1 пов`язані з проведенням товарознавчого дослідження відшкодуванню не підлягають.

Як вбачається відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 908 грн ( а.с.2) та позовні вимоги були заявлені до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» та ОСОБА_2 . За заявою позивача, ухвалою суду від 25.10.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 закрито у зв`язку з добровільним погашенням суми матеріального збитку. ( а.с. 46)

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З позовної заяви, ОСОБА_1 просив стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» 42588,23 грн у відшкодування матеріальних збитків та з ОСОБА_2 2600 грн франшизи. Судом першої інстанції було закрито провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 . У зв`язку з закриттям провадження у справі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 855, 79 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» просило скасувати рішення суду першої інстанції в цілому. Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове скасування рішення суду в частині стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження та зміні рішення в частині стягнутого судового збору, а тому сплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09 листопада 2021 року скасувати в частині стягнення витрат за проведення автотоварознавчого дослідження та змінити в частині визначення розміру судового збору зменшивши його розмір з 908 грн до 855, 79 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: