Справа № 463/4306/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1467/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.,

з участю представника Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» - Мальченка Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2022 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Ідея Банк»» про зміну способу виконання рішення суду,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2022 року заяву АТ «Ідея Банк» задоволено.

Змінено спосіб виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року по справі №463/4306/15-ц в частині звернення стягнення на предмет іпотеки наступним чином:

Звернуто стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () на предмет застави - автомобіль «Ford Transit», 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , який належить Приватному сільськогосподарському підприємству «Комишанське» (), в рахунок погашення кредитних зобов`язань відповідача перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором №910.17875, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем ОСОБА_1 в розмірі 232 769,54 грн., шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалу суду оскаржило ПСП «Комишанське».

В апеляційній скарзі покликається на те, що задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України, тому є незаконним.

Вказує, що зі змісту заяви вбачається, що заявником ставиться фактично питання про зміну по суті судового рішення та питання про вирішення додаткової позовної вимоги, яка не була предметом розгляду та дослідження суду під час прийняття рішення в справі.

Крім того зазначає, що ухвалою суду від 14 грудня 2016 року провадження за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» про вилучення у ПСП «Комишанське» автомобіля «Ford Transit», 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_3 та передачу такого ПАТ «Ідея Банк» на період його реалізації провадженням закрито. Оскаржувана ухвала, фактично вирішує спір, щодо повернення ПСП «Комишанське» майна без заявлених до нього позовних вимог у порядку господарського судочинства.

Просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2022 року в частині звернення стягнення на майно скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» - Мальченка Д.В. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () заборгованості за кредитним договором №910.17875, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 в сумі 232 769,54 грн. В рахунок погашення кредитних зобов`язань на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» за кредитним договором №910.17875, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея банк» та ОСОБА_1 в сумі 232 769,54 грн звернути стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () на предмет застави - автомобіль «Ford Transit», 2012 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний № НОМЕР_3 , який належить Приватному сільськогосподарського підприємства «Комишанське» (), шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника) за ціною не нижче ринкової, визначеної незалежним суб`єктом оціночної діяльності, для чого надати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які пов`язані з продажем автомобіля тощо).

На виконання вищезгаданого рішення суду було видано виконавчий лист, станом на даний час рішення суду залишається невиконаним.

У січні 2022 року стягувач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду із заявою про заміну способу виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 14 грудня 2016 року по справі №463/4306/15-ц.

В обґрунтування вимог заяви покликався на те, що порядок реалізації майна, зазначений в рішенні суду не підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби чи приватними виконавцями, оскільки станом на сьогодні не передбачений Законом України «Про виконавче провадження». Вказував, що рішення суду залишається невиконаним, а продаж предмета застави заставодержателем від імені заставодавця або ж відчуження предмета застави на прилюдних торгах є лише способом виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, при зміні якого не відбувається зміна рішення по суті.

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Спосіб, виконання рішення визначається на підставі встановлених у статті 16 ЦK України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановленого примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавці, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Таким чином, вищевказаний порядок реалізації майна, вказаний у виконавчому листі, станом на сьогодні не передбачений Законом України «Про виконавче провадження», а тому не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби.

За змістом п.4 ст.25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що, продаж предмета застави заставодержателем від імені заставодавця або ж відчуження предмета застави на прилюдних торгах є лише способом виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, при зміні якого не відбувається зміна рішення по суті.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року по справі № 509/667/15-ц.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що вказані обставини об`єктивно позбавляють стягувача можливості належного виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання та залишається невиконаним, заміна порядку виконання рішення суду не змінює рішення суду по суті та не порушує права боржника, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви АТ «Ідея Банк» про зміну порядку виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що заявником ставиться питання про зміну судового рішення та питання про вирішення додаткової позовної вимоги, яка не була предметом розгляду та дослідження суду під час прийняття рішення в справі не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 20, Закону України «Про заставу» , п. 4 ч. 2 ст. 25 та п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в рішенні суду про звернення стягнення на предмет застави вказується спосіб реалізації предмета застави, а право обрання способу реалізації предмета застави належить стягувачу. А тому зміна цього способу можлива у випадку, коли один із таких способів не забезпечує реального захисту прав стягувана.

Таким чином, продаж предмета застави заставодержателем від імені заставодавця або ж відчуження предмета застави на прилюдних торгах є лише способом виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет застави, при зміні якого не відбувається зміна рішення по суті, яке спрямоване на стягнення заборгованості по кредитному договору за рахунок заставленого майна. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року по справі № 509/667/15-ц.

Щодо покликань в апеляційній скарзі на те, що у заяві не наведено доказів на підтвердження ускладнення або неможливості виконання рішення суду то такі не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскільки такі не відповідають обставинам справи.

Так, як було зазначено у заяві на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачеві без прийняття до виконання, підтвердження цього AT «Ідея Банк» в додатках до заяви було надано належним чи засвідчені копії супровідного листа з відміткою AT «Ідея Банк» про отримання повідомлення про повернення виконавчого документа стягувана без прийняття до виконання від 06 грудня 2021 року №87628.

Приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до інтерпретації Європейським Судом з прав людини п.1 ст. 6 «Право на справедливий судовий розгляд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «суду» в сенсі даної статті і що право кожного на судовий захист стало б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим до збитку однієї зі сторін (постанови від 19 березня 1997 року по справі «Хорнсби (Hornsby) проти Греції», від 07 травня 2002 року по справі «Бурдов проти Росії», від 27 травня 2004 року по справі «Метаксас (Метексас) проти Греції», від 29 березня 2006 року по справі «Мостаччуоло (Mostacciuolo) проти Італії (N 2)», від 15 лютого 2007 року по справі «Райлян проти Росії» і ін.).

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2016 року, яке є обов`язковим до виконання, залишається невиконаним, що загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» - залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 27 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.