ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1776/21 Номер провадження 22-ц/814/2411/22Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді Чумак О.В.

суддів Пилипчук Л.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Даценко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бибика Володимира Анатолійовича на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 13 червня 2022 року, ухвалене суддею Черняєвою Т.М., повний текст рішення складено 16 червня 2022, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бибик В.А. звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,0500 га з кадастровим номером :00:004:0964 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства». У липні 2021 року йому стало відомо, що ОСОБА_3 , який діяв у інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Карлівського нотаріального округу Пусан Т.В. 16.03.2010 року за №538, уклав договір оренди землі від 10.09.2019 року із фізичною особою ОСОБА_2 .

Згідно п.7 договору, він укладений на 49 років. Відповідно до п.8 договору - орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі не менше 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки у грошовій формі. Пунктом 10 договору визначено, що орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 , укладаючи спірний договір оренди землі від 10.09.2019 року із фізичною особою ОСОБА_2 , діяв у супереч інтересам позивача та з перевищенням повноважень, визначених довіреністю, оскільки довіреністю було передбачено представництво інтересів ОСОБА_1 виключно лише перед юридичними особами, в тому числі отримувати орендну плату від юридичних осіб. Довіреність була видана на 10 років та дійсна до 16.03.2020 року.

Зауважує, що не отримував орендну плату з часу укладення договору ні в якій формі (готівкова, безготівкова, натуральна). Тобто, в даному випадку, мова йде про систематичну несплату орендної плати (2 і більше разів), що є самостійною підставою для припинення договірних відносин.

Зазначає, що позивач не вчиняв дій, що свідчать про схвалення шляхом прийняття його до виконання щодо наступного схвалення правочину, як передбачено ст.241 ЦК України.

Тому, вважає, що при укладенні оскаржуваного правочину представником позивача ОСОБА_3 були вчинені дії з перевищенням наданих повноважень та укладено договір не з тією особою, з якою позивач мав намір укласти договір при наданні довіреності ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відбулося порушення прав позивача і постановлення позивача у вкрай скрутне становище умовами договору.

У зв`язку з порушенням його прав, звернувся до суду та просив визнати недійсним договір оренду землі від 10.09.2019 року, укладений між ОСОБА_3 , що діяв у інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки площею 4,0500 га з кадастровим номером :00:004:0964 та скасувати державну реєстрацію іншого речового права - право оренди земельної ділянки, з одночасним припиненням права користування на вказану земельну ділянку, як передбачено ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 13 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач та його представник адвокат Бибик В.А. подав на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду зібраним у справі доказам, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки довіреності від 16.03.2010 р., посвідченої приватним нотаріусом Пусан Т.В., якою позивач уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями в будь-яких органах, установах чи організаціях незалежно від їх підпорядкування, чи форм власності з питань пов`язаних з управлінням та розпорядженням належної йому на праві приватної власності земельної ділянки пл. 4,05 га, що знаходиться на території Варварівської сільської ради Карлівського району Полтавської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р1 №533219. Для чого надав ОСОБА_3 право укладати договори оренди та застави, підписувати договори згідно вимог чинного законодавства, одержувати належні йому грошові суми, орендну плату грошима чи в натуральній формі. Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 16.03.2020 р.

Проте укладаючи спірний договір оренди землі від 10.09.2019 р. із фізичною особою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 діяв всупереч інтересів позивача та з перевищенням повноважень визначених зазначеною довіреністю, якою визначено виключне коло осіб, де повірений наділений правом представляти інтереси довірителя, а саме у правовідносинах з юридичними особами.

Крім цього, вказує, що спірний договір оренди землі укладений з фізичною особою порушує права позивача, оскільки покладає на нього обов`язок як власника земельної ділянки сплату платежів до ДФС з приводу користування ділянкою, тоді як в разі укладення договору оренди з юридичною особою, вона і виступає податковим агентом.

Також посилається на те, що укладення спірного договору на 49 років є вкрай невигідним для позивача. Про укладення договору його ніхто не повідомляв. Про зміст договору дізнався 12.07.2021 р. від свого представника - адвоката Бибика В.А.

Орендна плата, яка повинна вноситися до 31 грудня поточного року, на адресу позивача не надходила, зокрема, до 31.12.2019 та 31.12.2020 р., тому вважає, що має місце систематична несплата орендної плати.

Вважає, що при укладенні оскаржуваного правочину ОСОБА_3 було вчинено дії з перевищенням повноважень та укладено договір не з тією особою, з якою позивач мав намір укласти договір при надання довіреності ОСОБА_3 , у зв`язку з чим відбулося порушення прав позивач у вкрай скрутне становище умовами договору.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Бибика В.А. , відповідача та його представника ОСОБА_5 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 16 березня 2010 року ОСОБА_1 за попередньою домовленістю уповноважив ОСОБА_3 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями у будь-яких органах, установах чи організаціях, не залежно від їх підпорядкування чи форм власності, з питань, пов`язаних з управлінням та розпорядженням належної йому на праві приватної власності земельну ділянку: площею 4,05 га, що знаходиться на території Варварівської сільської ради Карлівського району Полтавської області на підставі Державного Акту на право приватної власності на землю серії Р1 №533219, виданого Варварівською сільською радою Карлівського району Полтавської області 08.10.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №43.

Для цього надав ОСОБА_3 право: здійснювати нагляд за належною ОСОБА_1 землею, мати вільний доступ до ділянки при настанні сезону - вживати заходів до обробки землі, змінювати цільове призначення земельних ділянок, вносити необхідні платежі за земельні ділянки, укладати договори оренди та застави, підписувати договори, згідно вимог чинного законодавства, подавати від його імені заяви та інші документи, одержувати, будь-які довідки, документи, узгодження всіх процедурних питань, подання та підпису всіх документів, необхідних для виконання повноважень, одержання належних йому грошових сум, орендну плату грошима чи в натуральній формі, а також інших документів, що стосуватимуться його прав та законних інтересів, ставити питання перед компетентними органами про припинення права власності на землю, при необхідності одержувати нові державні акти на землю, представляти його інтереси в судових органах України щодо зазначеної земельної ділянки, оскарження рішення суду, розписуватися за нього, та виконувати всі інші дії в межах та в обсязі, передбаченим чинним законодавством України для такого роду повноважень.

Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 16 березня 2020 року. Довіреність видана без права відчуження, прочитана приватним нотаріусом в голос, підписана ОСОБА_1 у присутності нотаріуса, особу його встановлено, дієздатність перевірено, посвідчена приватним нотаріусом Карлівського районного нотаріального округу Пусан Т.В. та зареєстрована у реєстрі №588 (а.с.12).

10 вересня 2019 року між ОСОБА_3 , що діяв у інтересах ОСОБА_1 , та громадянином ОСОБА_2 , укладено договір оренди землі, а саме: земельної ділянки площею 4,0500 га кадастровий номер :00:004:0964 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка належить ОСОБА_1 , згідно державного акта серії Р1 №533219, виданого Варварівською сільською радою 08.10.2001 року за №43, що знаходиться на території Варварівської сільської ради Карлівського району Полтавської області.

Договір укладено на 49 років до 10.09.2068 року. Орендна плата вноситься орендарем у формі та у розмірі не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, у грошовій формі. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року.

Цього ж дня між сторонами підписано акт прийому-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором оренди від 10.09.2019 року, який є невід`ємною частиною Договору оренди (а.с.9-10-11).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №265434184 від 265434184 від 12.07.2021 року, 30.09.2019 року внесені відомості щодо державної реєстрації договору оренди землі від 10.09.2019 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48987144 від 03.10.2019 року ОСОБА_6 , Варварівська сільська рада Карлівського району Полтавської області (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів наявність підстав для визнання договору оренди від 10 вересня 2019 року недійсним, зокрема факт укладення договору оренди з перевищенням повноважень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст.237 ЦК передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч.3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, передбачених актами цивільного законодавства.

Статтею 241 ЦК визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він

представляє, лише в разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин уважається схваленим у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, ст.241 ЦК презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та в установленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також установлює випадки й умови набуття чинності правочином, учиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.

Суд першої інстанції правильно встановив, що при укладенні договору оренди земельної ділянки від 10 вересня 2019 року сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, його зміст не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасників правочину було вільним. Правочин вчинено у формі, встановленій законом. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Особи, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У місцевому суді представник позивача як на підставу для визнання договору оренди землі від 10 вересня 2019 року недійсним послався на те, що представник ОСОБА_1 за довіреністю від 16 березня 2010 року ОСОБА_3 при укладенні вказаного договору оренди з фізичною особою ОСОБА_2 діяв з перевищенням своїх повноважень, посилаючись на те, що вказана довіреність надавала можливість ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_1 виключно у відносинах з юридичними особами.

Як свідчить зміст довіреності від 16 березня 2010 року, ОСОБА_3 мав право укладати договори оренди, підписувати договори, подавати від імені довірителя заяви та інші документи, одержувати орендну плату та вчиняти інші визначені довіреністю дії.

У ній відсутні посилання на те, що ОСОБА_3 надано право представляти інтереси ОСОБА_1 виключно у відносинах з юридичними особами.

Також вказана довіреність не містить будь-яких обмежень для представника на вчинення конкретних дій, зокрема, щодо укладення договорів оренди саме з фізичними особами.

Крім цього, як зазначено у постанові КЦС ВС від 22 червня 2020 року у справі №177/1942/16-ц, тлумачення статей 215, 216 ЦК України та статей 651 - 653 ЦК України свідчить, що законодавець розмежовує конструкції «недійсність договору» та «розірвання договору», як за підставами, так і за своїми правовими наслідками. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

Отже, позивачем не доведено, що відповідач діяв з перевищенням повноважень при укладенні договору оренди землі від 10 вересня 2019 року, а несплата відповідачем орендної плати не є підставою для визнання недійсним вказаного договору оренди землі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання вказаного договору оренди недійсним.

Доводи апеляційної скарги представника позивача, які фактично дублюють обґрунтування позовних вимог, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому не заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись статтями 368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бибика Володимира Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 13 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді Л.І.Пилипчук

В.М.Триголов