РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2022 року

м. Рівне

Справа № 556/866/20

Провадження № 22-ц/4815/544/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Володимирецька селищна рада (Володимирецька селищна територіальна громада) Вараського району Рівненської області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року, ухвалене в складі судді Незнамової І.М., повний текст якого складено 27 вересня 2021 року у справі № 556/866/20,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Володимирецької селищної ради (Володимирецька селищна територіальна громада) Вараського району Рівненської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року зобов`язано Володимирецьку селищну раду придбати та надати в користування ОСОБА_2 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48,50 Житлового кодексу України.

Із 2011 року відповідач систематично зловживає своїми правами та порушує права позивача на житло, яке не передано у розпорядження позивача усупереч законодавству та рішенню суду.

ОСОБА_2 зазначає, що його сім`я складається з чотирьох осіб: дружини - ОСОБА_3 , дочки - ОСОБА_4 , внука - ОСОБА_5 , тому враховуючи вимоги житлового законодавства, яким визначено площу житла на одну особу 21 м2 та додатково 19,5 м2 на сім`ю, для сім`ї, за його розрахунком, необхідно житло площею 94,5 м2. Як стверджує позивач, вартість спорудження 1 м2 житла у Рівненській області становить 12348,00 грн. згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій №286 від 01 жовтня 2019 року, а тому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду (збитки) для придбання житла, з розрахунку вказаної площі, в розмірі 1666886 грн. за період невиконання ухвали суду, починаючи з 03 травня 2019 року по день подачі позову до суду - 11 червня 2020 року.

Фактична відсутність житла впливає на його моральний стан, що проявляється у душевних стражданнях, щоденному приниженні честі, гідності позивача як громадянина та його ділової репутації як адвоката, а також приниження членів його сім`ї.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03 серпня 2020 року просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 500000 грн. за період невиконання ухвали суду, починаючи з 03 травня 2019 року на 18 березня 2020 року по день подачі позову до суду - 11 червня 2020 року.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Володимирецької селищної ради (Володимирецька селищна територіальна громада) Вараського району Рівненської області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування заподіяної матеріальної та моральної шкоди. При цьому, зазначено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року у справі №К-7011/09 встановлено спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року та зобов`язано Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_2 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48,50 Житлового кодексу України. Позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення з відповідача матеріальної шкоди (збитків) для придбання житла в сумі 1666886,00 грн. є по своїй суті заміною способу виконання рішення суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що судом першої інстанції було знехтувано право позивача гарантоване ст. 56 Конституції України на відшкодування за рахунок органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди (збитків) завданою тривалою бездіяльністю відповідача щодо виконання судових рішень.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перед початком судового засідання відповідачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку неможливістю прибути в судове засідання через введений на території України військового стану.

Якщо сторона чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Окрім того, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою сервісу "EasyCon" відповідач не заявляв, тому колегія суддів вважає необхідним у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Установлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року у справі №К-7011/09, за результатом розгляду касаційної скарги, абзац 2 резолютивної частини ухвали Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 червня 2008 року викладено у новій редакції: змінити спосіб виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року та зобов`язати Володимирецьку селищну раду Рівненської області придбати та надати у користування ОСОБА_2 квартиру, яка має відповідати вимогам статей 48, 50 Житлового кодексу України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2016 року у справі №К-7011/09 у задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну способу і порядку виконання постанови Володимирецького районного суду Рівненської області від 05 червня 2007 року та ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Володимирецької селищної ради Рівненської області про визнання бездіяльності неправомірною, виселення з наданням іншого житла та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Володимирецьким районним судом Рівненської області 02 лютого 2009 року у справі №6-а-4/08 про стягнення з Володимирецької селищної ради Рівненської області на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 164004 грн. 75 коп., оскільки обов`язок майнового характеру про стягнення коштів з боржника повністю відсутній внаслідок зміни ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року у справі №817/2190/15 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, Володимирецької селищної ради Володимирецького району Рівненської області, про визнання незаконною бездіяльності, стягнення коштів та моральної шкоди, з приводу тривалого невиконанням ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року, постановленої у справі №К-7011/09, встановлено, що стягнення з відповідачів коштів на відшкодування шкоди завданої їх незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю є безпідставними та не можуть бути задоволені, оскільки такі вимоги по своїй суті є заміною способу виконання рішення національного суду.

Окрім того зазначено, що чинне законодавство не передбачає можливості сплати коштів на придбання квартири замість надання квартири у користування, у зв`язку з цим обраний спосіб виконання судового рішення є помилковим. Даний спосіб міг би бутим можливим, за умови, коли відповідач буде зобов`язаний придбати за рахунок власних коштів жиле приміщення для передачі у користування позивача.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Конституції України визначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року у справі № 459/274/17, провадження 61-25576 сво18, виклав висновок, що тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, яка бере участь у справі як відповідач.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовуєтьсядержавою,Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.11.2011 у справі №К-7011/09 щодо забезпечення позивача житлом підтверджена у судовому порядку та не потребує доказуванню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення з відповідача на користь позивача коштів для придбання житла (матеріальну шкоду, збитки) у розмірі 1666886 грн. є безпідставними, оскільки такі вимоги по своїй суті є заміною способу виконання рішення суду.

Чинне законодавство не передбачає можливості сплати коштів на придбання квартири замість надання квартири у користування, у зв`язку з цим обраний спосіб виконання судового рішення є помилковим. Даний спосіб міг би бути можливим, за умови, коли відповідач буде зобов`язаний придбати за рахунок власник коштів жиле приміщення для передачу у користування позивача, що встановлено у справі №К-7011/09.

Крім того, жодною процесуальною нормою національного законодавства не передбачено повторний розгляд судом справи у порядку позовного провадження при наявності рішення суду, що набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У поданій до суду позовній заяві позивач ОСОБА_2 просить стягнути з Володимирецької селищної ради (Володимирецька селищна територіальна громада) Вараського району Рівненської області моральну шкоду в розмірі 500000 грн. 00 коп., обгрунтовуючи її бездіяльністю Володимирецької селищної ради Рівненської області щодо невиконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2011 року за період з з 03 травня 2019 року по день подачі позову до суду - 11 червня 2020 року.

При цьому зазначає, що моральна шкода, в цей період, полягає у тому, що він разом із членами сім`ї переживає постійні душевні та моральні страждання, перебуває в пригніченому стані, отримав значне накопичення негативних емоцій, стресу та переживань, які негативно відображаються як на його здоров`ї так і на ділових якостях, а також на репутації як адвоката, який не може захистити власні права.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту як саме дії відповідача відображаються на його ділових якостях, репутації адвоката та громадянина, не зазначено з яких міркувань позивач виходив визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. При цьому, позивач не довів належним чином заподіяння йому страждань саме такими діями відповідача.

За таких обставин, висновки місцевого суду про відмову у відшкодуванні моральної шкоди, є вірними, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди та не було доведено причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. (ст. 12 ч.3).

З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків місцевого суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та за своїм змістом є фактично тотожними зі змістом заявлених позовним вимог.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 вересня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 26 травня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.