Справа № 362/518/18
Провадження № 2/362/77/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі секретарів: Вакуленко О.О., Шевченко М.В., Шмагун М.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Васильківське міськрайонне управління юстиції Київської області, приватний нотаріус Васильківського нотаріального округу Київської області - Соломатіна О.П., про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

26.01.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особи: ОСОБА_3 , Васильківське міськрайонне управління юстиції Київської області, про визнання заповіту ОСОБА_4 від 17.07.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П., недійсним з підстав невідповідності заповіту внутрішній волі спадкодавця, яка, через погіршення в кінці 2016 р. стану здоров`я та онкозахворювання, що передбачає вжиття відповідних лікарських засобів, перебувала у тяжкому стані, не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутності.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову не визнає в повному обсязі та просить справу розглядати у її відсутності.

Треті особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи в порядку загального позовного провадження за адресою зареєстрованого місця проживання, своїм процесуальним правом подачі клопотань про відкладення слухання справи з поважних причин не скористалися. ОСОБА_3 подав до суду пояснення, в яких позову не визнав та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю заявлених вимог (а.с. 70-76 т. 1). Приватний нотаріус Соломатіна О.П. у заяві від 04.02.2019 р. вих. № 18/01-16 вказала на безпідставність звинувачень на її адресу, оскільки посвідчення заповіту вчинялося нею з суровим дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с. 163 т. 1).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що є матір`ю сторін у справі. (а.с. 10 т. 1).

17.07.2017 р. ОСОБА_4 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що за законом вона буде мати право, ОСОБА_2 (надалі - відповідач). Її заповіт посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. (а.с. 12 т. 1).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказаний правочин вчинено під впливом насильства та перебування спадкодавця у тяжкому стані через хворобу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 р. в редакції, чинній на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 р.), зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 р. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 р. за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29.02.2012 р. у справі № 6-9цс12).

Висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 26.11.2021 р. № 681 встановлено, що на момент посвідчення заповіту (17.07.2017 р.) ОСОБА_4 будь-якими психічними розладами не страждала, а тому мала можливість розуміти свої дії та керувати ними. З урахуванням протікання у неї онкологічного захворювання та прийому ліків, в період підписання заповіту (17.07.2017 р.) за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с.54-57 т.2).

Допитані судом свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 показали, що під час хвороби вони часто відвідували ОСОБА_4 , яка була при здоровому глузді та розуміла, про що говорить, доглядала онука та готувала їсти (а.с. 44-47 т. 2).

Згідно довідки Київської міської клінічної лікарні № 258 від 16.04.2019 р. ОСОБА_4 під час лікуванн в квітні 2017 р. будь-які психотропні препарати не отримувала (а.с. 184 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення закріплені в підпункті 1.7 пункту 1 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), згідно з яким нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Судом також встановлено, що спірний заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. У графі «підпис» міститься рукописний запис « ОСОБА_4 ». У наступному рядку зазначені місце та дата посвідчення заповіту, а також запис «заповіт посвідчено мною, приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. Заповіт записаний мною, нотаріусом, зі слів ОСОБА_4 . Заповіт до підписання прочитаний в голос заповідачем і власноручно підписаний ним о 11 годині 20 хвилин у моїй присутності, ЇЇ особу встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку із перенесеною хворобою дію вчинено в АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 постійно проживає» (а.с. 18 т. 1).

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що в момент складання заповіту (17.07.2017 р.) ОСОБА_4 за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними або вчинила цей правочин проти своєї справжньої волі під впливом насильства, тобто що волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

При цьому суд обґрунтовано виходить з того, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання та посвідчений уповноваженою на це особою.

Відповідно до вимог ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Ухвалою суду від 01.02.2018 р. судом було застосовано, як засіб забезпечення позову, заборону вчиняти будь-які дії по вступу у спадщину після померлої ОСОБА_4 у спадковій справі, яка перебуває у приватного нотаріуса Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіної О.П. по АДРЕСА_2 (а.с.44-46 т. 1).

Оскільки, за результатом розгляду справи суд прийшов до висновку щодо повної відмови у задоволенні позову та скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 01.02.2018 р., що відповідає ч. 9 ст. 158 ЦПК України та зберігають свою дію на строк, визначений ч. 10 ст. 158 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4,12,81,89,158, 263-265,352,280-282,354-355 ЦПК України, ст. ст. 15, 225, 1257 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Васильківське міськрайонне управління юстиції Київської області, приватний нотаріус Васильківського нотаріального округу Київської області - Соломатіна О.П., про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Скасувати, вжиту ухвалою суду від 01.02.2018 р. як засіб забезпечення позову, заборону вчиняти будь-які дії по вступу у спадщину після померлої ОСОБА_4 у спадковій справі, яка перебуває у приватного нотаріуса Васильківського нотаріального округу Київської області Соломатіної О.П. по вул. Володимирській, 10, в м. Василькові Київської області, строк дії якої зберігається до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Кравченко Л.М.