Номер провадження: 22-ц/813/69/22
Справа № 517/273/18
Головуючий у першій інстанції Гончар І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Поворозко І. Ю.,

учасники справи:

позивач- Кредитна спілка «Кредитінвест»,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотрансгруп»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрансгруп» на ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року у складі судді Гончар І.В.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року КС «Кредитінвест» звернулась до суду з клопотанням про забезпечення позову по справі за позовом КС «Кредитінвест» до ОСОБА_1 , ТОВ "Автотрансгруп" про стягнення заборгованості шляхом накладення арешту на транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, 2003 року випуску, дата реєстрації 05.12.2015 року, об`єм двигуна 2972, який зареєстрований на ОСОБА_1 ; транспортний засіб DAF XF 105, 2007 року випуску, дата реєстрації 06.11.2015 року, об`єм двигуна НОМЕР_1 , який зареєстрований на ТОВ "Автотрансгруп"; транспортний засіб RENAULT Premium 450.19, 2007 року випуску, дата реєстрації 19.11.2016 року, об`єм двигуна НОМЕР_2 , який зареєстрований на ТОВ "Автотрансгруп".

Заява обґрунтована тим, що в провадженні Фрунзівського районного суду Одеської області перебуває справа за позовом КС «Кредитінвест» до ОСОБА_1 , ТОВ "Автотрансгруп" про стягнення заборгованості у розмірі 487 269,43 грн. З огляду на значну суму заборгованості, а також з метою запобігання реалізації згаданого вище майна, вважає за доцільне забезпечити позов шляхом накладення арешту на вказане майно, що належить ОСОБА_1 , ТОВ "Автотрансгруп".

Ухвалою Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року заяву задоволено. З метою забезпечення позову накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , ТОВ "Автотрансгруп" на праві приватної власності, а саме:

- транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO, 2003 року випуску, дата реєстрації 05.12.2015 р., об`єм двигуна 2972, який зареєстрований на ОСОБА_1 ;

- транспортний засіб DAF XF 105, 2007 року випуску, дата реєстрації 06.11.2015 року, об`єм двигуна НОМЕР_1 , який зареєстрований на ТзОВ "Автотрансгруп";

- транспортний засіб RENAULT PREMIUM 450.19, 2007 року випуску, дата реєстрації 19.11.2016 року ,об`єм двигуна 10837, який зареєстрований на ТзОВ "Автотрансгруп".

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Автотрансгруп» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не мотивував висновку про обґрунтованість припущення стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Суд не мотивував співмірності обраного способу забезпечення із позовними вимогами, не надав належної оцінки доводам представника позивача щодо забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову.Суд не пересвідчився, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

19.02.2020 КС «Кредитінвест» надала суду відзив на апеляційну скаргу та просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

07.11.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його прав та інтересів. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, відповідачі зможуть здійснити відчуження належного їм на праві власності майна на користь інших осіб, що призведе до обмеження прав позивача на ефективний судовий захисту його прав, так як у разі вибуття зазначеного майна з власності відповідачів.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 487 269,43 грн. відповідно до кредитного договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_1 та договору поруки, укладеного між позивачем та ТОВ «Автотрансгруп».

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки, слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін у справі, апеляційний суд вважає, що у суду першої були наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на рухоме майно, що належить на праві власності апелянту.

Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на автомобілі, які належать апелянту на праві власності впливає на нормальну роботу господарську діяльність підприємства скаржника є неспроможними, оскільки апелянтом не надано доказів на підтвердження зазначеним аргументам.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з позовними вимогами, а тому не впливають на законність оскаржуваної ухвали про забезпечення позову.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрансгруп» залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 23.11.2022

Головуючий:

Судді: