Дата документу 24.11.2022 Справа № 333/5840/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/5840/18 Головуючий у 1 інстанції: Фунжий О.А.
№ 22-ц/807/1839/22 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Артеменка Євгена Анатолійовича на заочне рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22 лютого 2019 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2018 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач в період з 1 листопада 2014 р. по 1 травня 2018 р. надав у зазначену квартиру послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Оплата за вказані послуги не здійснена.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги в розмірі 27213,93 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1762 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за період з 1 листопада 2014 р. по 1 травня 2018 р. включно в розмірі 27213,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», витрати на сплату судового збору в розмірі по 1 762 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Артеменка Є.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року включно, з підстав спливу позовної давності, за період з жовтня 2015 року по травень 2018 року у зв`язку з недоведеністю суми боргу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Позовні вимоги було мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . та в період з 1 листопада 2014 р. по 1 травня 2018 р. позивач надав у зазначену квартиру послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Оплата за вказані послуги не здійснена, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги в розмірі 27 213,93 грн., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 1 762 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні встановлено, що позивач надавав в квартиру АДРЕСА_1 вказані житлово-комунальні послуги, вартість яких за період з 1 листопада 2014 р. по 1 травня 2018 р. розмірі 27 213,93 грн. не сплачена.

Натомість якими доказами це підтверджується судом не було зазначено.

У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Відповідно до ст. 20 ч.3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач, зокрема, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно розрахунку, наданому позивачем, заборгованість за надані послуги за період з 1 листопада 2014 р. по 1 травня 2018 р. складає 27 213,93 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом першої інстанції не було перевірено правильність зазначеного розрахунку, він був покладений в основу рішення без його дослідження.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на пропуск позивачем строку позовної давності і це питання підлягає дослідженню з урахуванням того, що судом ухвалене заочне рішення і відповідач не мав можливості заявити таке клопотання при розгляді справи у першій інстанції.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість, яку він просив стягнути з відповідача нарахована за період з листопада 2014 року без будь-якого обґрунтування причин пропуску трирічного строку на звернення що суду з вимогами про поновлення порушеного права.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

До суду позивач звернувся 26 жовтня 2018 року, а відтак з відповідача має бути стягнена заборгованість лише за період в межах позовної давності з листопада 2015 року по травень 2018 року.

При перевірці наданого позивачем розрахунку відповідачем було виявлено арифметичні помилки.

Крім того відповідач посилається на те, що без жодного обґрунтування у серпні 2017 року за послуги центрального гарячого водопостачання нараховано 22941.29 гр.

Зазначена сума викликає сумнів у правомірності з огляду на відсутність жодного розрахунку її походження.

Відтак зазначена сума не може бути стягнута з відповідача.

Крім того, розмір нарахувань за період в межах строку позовної давності становить 18481,02

За цей же період була надана субсидія, розмір якої становить 17712,28

Тож різниця між нарахованими та сплаченими коштами становить 768.74 гр.

Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача, який не заперечує що не сплачувала що не сплачувала послуги позивача.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, позивач має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог в розмірі у розмірі 52,86 гр. ( 3% від заявленої суми позову).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 лютого 2019 року по цій справі змінити, розмір стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води зменшити з розміру 27213,93 грн. до розміру 768,74 гр. ( сімсот шістдесят вісім гр.. 74 коп)та відповідно зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі», витрат на сплату судового збору з розміру 1 762 грн. до розміру 52,86гр.( п`ятдесят дві гр..86 коп).

Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков