ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1689/22 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Центр фінансових рішень», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова Компанія Центр фінансових рішень», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов К.К., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.11.2021 року автомобіль Mazda д.н. НОМЕР_1 , що йому належить, був описаний та арештований приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К., що підтверджується постановою про опис та арешт № 67437940.

У зв`язку із цим він дізнався, що існує відкрите виконавче провадження відносно нього за виконавчим написом №2795 від 22.07.2021 року, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною.

Самого виконавчого напису у нього не має, адже він не отримував жодних документів виконавчого провадження, жодних повідомлень про накладення арешту, чи інших документів. Жодних кредитних договорів із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» він не укладав.

Вважав, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки під час вчинення виконавчого напису приватний нотаріус повинен перевірити безспірність заборгованості, нотаріус не врахував, що норми чинного законодавства, які дозволяли вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, укладених у простій письмовій формі вже не чинні і повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису, відповідно до Закону України «Про нотаріат».

Пункт 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів, а оскільки такого не було укладено між сторонами, відсутні й підстави для вчинення виконавчого напису.

У випадку, якщо це нотаріально посвідчений договір, стягував мав його пред`явити нотаріусу та повідомити боржника шляхом надсилання письмової вимоги. Жодних повідомлень ані від приватного нотаріуса, ані від фінансової компанії про погашення боргу, в тому числі письмової вимоги не отримував, що є, на його думку, самостійними підставами для скасування виконавчого напису.

Відсутній договір уступки прав вимоги та його сплати, що підтверджує уступку саме за кредитним договором.

Нотаріус не перевіряв розмір заборгованості, не направляв до нього вимог та не запитував жодних документів. Строк позовної давності, встановлений ст. 257 та ст.258 ЦК України пропущений.

Виконавчий напис не містить відомостей щодо строку настання виконання зобов`язань, строку платежу за кредитним договором. У порушення вимог ст.89 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не вказав строк за який проводиться стягнення, із чого складається заборгованість.

На підставі зазначеного просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2795, вчинений 22.07.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом безпідставно віднесено справу до категорії малозначних та здійснено розгляд без виклику сторін, між сторонами не було укладено нотаріально посвідченого договору кредиту, нотаріус не перевіряв розмір заборгованості, не направляв йому жодних документів та повідомлень, нотаріусом на вимогу суду не було направлено документів, на підставі яких був виданий виконавчий напис, строк забезпечення за зобов`язанням сплив 29.01.2021 року, нотаріусом порушено вимоги ч. 4 ст. 20 Закону України «Про заставу», суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про збільшення строку позовної давності, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, вирішити питання про судові витрати.

ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що позивачем не надано доказів звернення до нотаріуса з вимогою про надання документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, не скористався правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, надані приватному нотаріусу документи підтверджували безспірність заборгованості, вимога про усунення порушень направлялась позивачу на адресу, зазначену у кредитному договорі, виконавчий напис був вчинений на нотаріально посвідченому договорі застави, товариством було дотримано строк позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд зазначив, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався у безспірності розміру сум, що підлягала стягненню, а відтак нотаріусом не порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

За приписами статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Матеріалами справи підтверджено, що 19 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання позичальником заяви № про отримання кредиту в сумі 287502,91 грн. для погашення заборгованості за кредитом № від 04.03.2016 року на строк 48 місяців, зі сплатою: початкового проценту - 2,00 % від суми кредиту в розмірі 5505 грн., щомісячних процентів - 1,99% від суми кредиту (згідно з графіком платежів), річних процентів 9,99% від суми боргу за договором (згідно з графіком платежів), щоденної пені - 0,3% від загальної суми прострочення для погашення заборгованості за кредитом № від 04.03.2016 року шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 АТ «ТАСКОМБАНК» МФО339500 та шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_3 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» №3001 (т.1, а.с.226).

Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів згідно з його заявою підтверджується платіжним дорученням № від 19 січня 2017 року а також довідкою - випискою з розрахункового рахунку ОСОБА_1 (т.1, а.с.240, 67-70).

В той же день в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним 19 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 за заявою №, був укладений договір застави, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 103 (далі - Договір застави), предметом застави є автомобіль MAZDA, модель 3, тип легковий седан, рік випуску - 2006, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності (т.1, а.с.234-239).

Відповідно до п. 1.1 Договору застави цей договір забезпечує виконання зобов`язання Заставодавця та вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які виникають з Кредитного договору № від 19.01.2017 року, укладеного між Заставодавцем та Заставодержателем, на отримання кредиту, а також зобов`язання з відшкодування збитків та сплати пені і неустойки.

Відповідно до пункту 2.1.7 цього договору Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.

Заставодержатель має право розпочати звернення стягнення на майно, якщо протягом семі календарних днів вимога до позичальника та Заставодавця про усунення порушень зобов`язань за кредитним договором залишається без задоволення (пункт 2.1.13 Договору застави).

Пунктом 2.2.5 Договору застави визначено, що у разі, якщо Заставодержатель має намір звернути стягнення на майно в позасудовому порядку, він надсилає Заставодавцю письмове повідомлення про порушення забезпеченого майном зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на майно.

Внаслідок невиконання позивачем своїх кредитних зобов`язань перед банком, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» подало приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. заяву на вчинення виконавчого напису.

22 липня 2021 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вчинила виконавчий напис про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль MAZDA, модель 3, тип легковий седан, рік випуску - 2006, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності (т.2, а.с.16).

Відповідно до зазначеного виконавчого напису за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, пропонується задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за період з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно у тому числі: заборгованості з тіла кредиту в сумі 192 355,97 грн., заборгованості за річними процентами 30 265,76 грн., заборгованості за щомісячними процентами -130158,54 грн., заборгованість за штрафами/пенею 63 867,04 грн., плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису-2500грн., а всього 419 147,31 грн.

Про існування виконавчого напису ОСОБА_1 стало відому лише в листопаді 2021 року під час проведення опису та арешту майна - заставного автомобіля приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К. (т.1, а.с.8-9).

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, з послідуючими змінами затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Наведеним переліком такими документами визнано кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями та передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а також іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок) містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису.

Так, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка заставодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Враховуючи вище викладене, можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникнуло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 , від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15, від 12 грудня 2019 року у справі № 335/7689/16-ц.

Так в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від фінансової компанії (позивача) первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі є безспірними.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимоги визнання їх. Документом, що підтверджу є такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) вказано, що «вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат», слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису, і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної».

Отже, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706 цс19).

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Судом першої інстанції, встановлено, що відповідач надав докази на підтвердження надіслання заставодержателем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень заставодавцю ОСОБА_1 , проте матеріали справи не містять доказів отримання ним цієї вимоги, що давало б можливість боржнику усунути наявні порушення, а відтак, і виконання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій.

Поза увагою суду залишились також доводи позивача про небезспірність заборгованості за кредитним договором.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги апеляційним судом у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. були витребувані матеріали виконавчого напису №2795, вчиненого 22.07.2021 року про звернення стягнення на автомобіль MAZDA, модель 3, тип легковий седан, рік випуску -2006, шасі(кузов, рама, коляска) № НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності.

Документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 2795 від 22.07.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, зареєстрований в реєстрі за №2795, також не містять доказів обізнаності ОСОБА_1 з вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Центр фінансових рішень» про сплату заборгованості за кредитним договором (т.2, а.с.16-30).

Крім того, як вбачається зі змісту вимоги, заборгованість ОСОБА_1 , яка підлягає стягненню в сумі 416 647,31 грн. утворилась за період з 01 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року, тобто за період більший, ніж три роки, та складається з: заборгованості з тіла кредиту в сумі 192 355,97 грн., заборгованості за річними процентами 30 265,76 грн., заборгованості за щомісячними процентами -130 158,54 грн., заборгованість за штрафами/пенею 63 867,04 грн.(т.1, а.с.77).

За приписами ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України).

Проте надані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису, зокрема, заява ОСОБА_1 за № від 19.01.2017 року на отримання кредиту, яка підписана позичальником, не містить відомостей про домовленість сторін про збільшення позовної давності.

При цьому, як вбачається з наданого нотаріусу розрахунку заборгованості (т.2, а.с.21-22), як заборгованість за основним зобов`язанням, так і заборгованість за неустойкою (за штрафами/пенею в сумі 63 867,04 грн.) нарахована позичальнику ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 01.04.2021 року, тобто більш, ніж за три роки.

Поза увагою суду першої інстанції залишились висновки Верховного Суду з питань збільшення строків позовної давності.

Так, у постановах Верховного Суду України від 11 лютого, 11 березня, 10 червня, 01 липня та 04 листопада 2015 року (справи № 6-240цс14, 6-16цс14, 6-698цс15, 6-757цс15, 6-1926цс15) викладено правовий висновок в якому зазначено, що: «Виходячи з положень статей 207, 256, 257, 259, 267 ЦК України, умови надання споживчого кредиту фізичним особам, якими установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо вони не містять підпису позичальника; суд не встановив належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву, а також те, що вони містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви, або в подальшому не змінювались, зокрема в частині збільшення строку позовної давності. Крім того, заява позичальника має містити домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором».

Суд першої інстанції також не врахував висновків Постанови об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 року № 393/126/20. Зокрема, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До того ж, документи, які надані ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» нотаріусу Барбуляк Х.М. для вчинення виконавчого напису (т.2, а.с.16-30) не містять Умов отримання кредитів та інших послуг ОСОБА_1 , на пункт 7.2 яких посилається відповідач, як на підставу для збільшення позовної давності.

Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які відповідач долучив до відзиву в суді першої інстанції, не містять підпису ОСОБА_1 (т.1, а.с.63-64).

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Центр фінансових рішень», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Центр фінансових рішень», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2795, вчинений 22.07.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христини Миколаївни, зареєстрований в реєстрі за №2795.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 травня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Центр фінансових рішень», треті особи приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2795, вчинений 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною, зареєстрований в реєстрі за №2795.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова