Справа № 296/9186/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючої судді Петровської М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 запозичені кошти у розмірі 231 903,20 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 23 грудня 2016 року відповідач по справі ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у позику 8 000 доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою. 31 травня 2021 року ОСОБА_3 в порядку ч.1 ст.1049 ЦК Українизвернувся до відповідача ОСОБА_2 з вимогою щодо повернення запозичених коштів шляхом їх передачі готівкою, яку останній отримав 02 червня 2021 року. 25 жовтня 2021 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір уступки права вимоги, за яким ОСОБА_3 передав йому право вимоги грошових коштів за позикою від 23.12.2016. Оскільки відповідач ухиляється від повернення запозичених коштів, позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 30 листопада 2021 року у даній справі відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 31 січня 2022 року відмовленоу прийнятті заяви ОСОБА_1 від 31.01.2022 про збільшення розміру позовних вимог та повернуто її позивачу.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 23 червня 2022 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 від 04.02.2022 про збільшення розміру позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 26 липня 2022 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 22 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 від 16.09.2022 про збільшення розміру позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду у зв`язку з пропущенням процесуальних строків для її подання.

В судове засідання, призначене на 25 жовтня 2022 року об 11 годині 30 хвилин, сторони не прибули.

Представник позивача - адвокат Бородін Д.В. подав до суду заяву, відповідно до змісту якої розгляд справи просить провести у його відсутність та у відсутність позивача, позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник - адвокат Ткачук Т.А. в судове засіданняне з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяву ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, яка надійшла на електронну адресу суду 25.10.2022, суд не бере до уваги, оскільки така не скріплена електронним цифровим підписом представника відповідача та не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронні довірчі послуги». Також суд звертає увагу на те, що до поданої заяви про відкладення розгляду справи не додано доказів щодо перебування адвоката за кордоном та неможливості явки в судове засідання.

У відповідності до положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_1 , склав розписку про отримання ним від ОСОБА_3 коштів в сумі 8 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути за першою вимогою, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки від 23.12.2016.

31 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 із вимогою про повернення у тридцятиденний строк від дня пред`явлення вимоги запозичених за договором позики від 23.12.2016 коштів в сумі 8 000 доларів США, шляхом передачі коштів готівкою.

Вказана вимога отримана ОСОБА_2 02.06.2021.

25 жовтня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір уступки права вимоги, відповідно до положень п.1.1 якого ОСОБА_3 (далі - кредитор) уступив ОСОБА_1 (далі - новому кредитору) право вимоги з ОСОБА_2 (далі - боржник) за договором позики грошових коштів, укладеним між кредитором та боржником, оформленим розпискою від 23.12.2016 на суму 8 000 доларів США.

Відповідно до п.1.2 договору уступки права вимоги, боржник повинен повернути кредитору запозичені грошові кошти, вказані в п.1.1 цього договору у тридцятиденний строк від дня пред`явлення вимоги про повернення коштів, яка була пред`явлена кредитором боржнику 31.05.2021, шляхом передачі коштів готівкою.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документи, що свідчать про право вимоги, яке вказане в п.1.1, 1.2 договору.

Згідно п.2.3 вказаного вище договору, кредитор не відповідає перед новим кредитором за невиконання боржником вимоги, вказаної в п.п.1.1, 1.2 цього договору.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами.

Оскільки відповідачем запозичені кошти як ОСОБА_3 , так і позивачу повернуто не було, останній звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина 2 статті 1047 ЦК України.)

Згідно частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч.1 ст. 514 та ч.1 ст.517 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги наявний в матеріалах справи договір уступки права вимоги від 25 жовтня 2021 року, зміст та умови якого відповідають приписам 512-519 ЦК України, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договору позики, укладення якого підтверджується оригіналом розписки від 23 грудня 2016 року, яка засвідчує факт отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів в розмірі 8 000 доларів США.

З огляду на викладене, враховуючи наявність у позивача оригіналу боргової розписки від 23 грудня 2016 року, що свідчить про невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 позичених грошових коштів у сумі 8 000 дол.США в обумовлений сторонами строк, тобто за першою вимогою, яка отримана ОСОБА_2 02.06.2021 та не виконана у встановлений у вимозі тридцятиденний строк, а доказів зворотнього відповідачем не надано, суд дійшов висновку про обгрунтованість позову ОСОБА_1 .

При цьому, вирішуючи питання про розмір суми, яка підлягає до стягнення з відповідача за договором позики від 23.12.2016, суд бере до уваги правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №340/385/17 (провадження №14-495цс19), згідно якої позивач має право пред`являти позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики в гривневому еквіваленті.

Оскільки позивач ОСОБА_1 скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив вимогу щодо стягнення заборгованості за договором позики в гривневому еквіваленті, яка з урахуванням поданої та прийнятої до розгляду ухвалою суду від 23.06.2022 заяви про збільшення розміру позовних вимог, за курсом Національного Банку України, станом на 30.01.2022 становить 231 903,20 грн, що еквівалентно 8 000 доларів США, тому заборгованість підлягає стягненню в національній валюті України.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 23.12.2016 в загальному розмірі 231 903,20 грн, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в загальному розмірі 2 319,05 грн, з яких: 2 103,35 грн - за подання позовної заяви, 215,70 грн - за подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 02 серпня 2021 року (не повний текст (сторінки 1, 3, 6) та протокол погодження договірної ціни гонорару адвоката від 25 жовтня 2021 року.

Згідно п.1.1 договору, адвокат Бородін Д.В. зобов`язується за завданням клієнта ОСОБА_1 надати правничу допомогу відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Підпунктом 1.2 договору передбачено, що адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надати останньому правничу допомогу по юридичним питанням, або за окремим письмовим дорученням Клієнта.

Підпунктом 1.3 договору передбачено, що адвокат зобов`язується за завданням Клієнта надати останньому правничу допомогу:

- отримувати персональні дані Клієнта, конфіденційну інформацію про Клієнта, представляти інтереси клієнта та приймати участь у судових засіданнях судах усіх інстанцій усіх юрисдикцій як адвоката Клієнта.

- складати вимоги, запити, претензії, скарги, клопотання та інші документи, що обумовлені захистом прав та інтересів Клієнта до будь-яких юридичних та (або) фізичних осіб, судів, з правом їх підпису;

- здійснювати представництво Клієнта у відносинах з судами усіх інстанцій та усіх юрисдикцій, суб`єктами господарювання, органах державної влади, поліції, прокуратури, СБУ та інших державних та недержавних установах, організаціях, органах державної влади, в тому числі в державної виконавчої служби та державної реєстраційної служби як адвоката Клієнта;

- приймати участь в досудовому розслідуванні та приймати участь в судовому провадженні у судах першої інстанції, апеляційної інстанції, касаційної інстанції, в адміністративних комісіях та органах, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, в якості Адвоката Клієнта.

Згідно п.п.2.1, 2.2 договору, оплата за договором визначається і здійснюється відповідно до протоколу погодження гонорару.

Відповідно до змісту протоколу погодження договірної ціни гонорару адвоката від 25 жовтня 2021 року, вартість професійної правничої допомоги адвоката за представництво інтересів клієнта при розгляді справи, є фіксованою та складає 20 000 грн, які підлягають сплаті клієнтом на протязі 10 календарних днів після набрання судовим рішенням законної сили.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) від 05 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19 вказано, що: 1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах- фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення: при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведені приписи, відсутність будь-яких доказів на обґрунтування співмірності гонорару з обсягом наданої правової допомоги з урахуванням категорії справи, яка не є складною за обсягом доказування, проведення інших процесуальних дій, cуд вважає необґрунтованою та такою, що явно виходить за розумні межі, суму гонорару адвоката, вказаному в протоколі погодження, в розмірі 20 000 грн, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Керуючись статтями 141, 142, 206, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23 грудня 2016 року в загальному розмірі 231 903,20 грн (двісті тридцять одна тисяча дев`ятсот три гривні двадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 319,05 грн (дві тисячі триста дев`ятнадцять гривень п`ять копійок) витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

В решті вимог позивача щодо витрат на правничу допомогу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий суддя М. В. Петровська