ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1467/22 Справа № 194/907/21 Суддя у 1-й інстанції - Солодовник І. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення недовиплачених сум одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про стягнення недовиплачених сум одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості, мотивуючи тим, що він пропрацював на підприємстві відповідача 22 роки 02 місяці, з якого 16 січня 2020 року був звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваної роботи, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

Вказує, що під час звільнення, йому, на підставі пункту 12.13 колективного договору ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», підприємство за стаж роботи у вугільній промисловості здійснило виплату одноразової допомоги, передбаченої у розмірі трьох середньомісячних заробітків, а саме в розмірі 38 017,35 грн., в той же час визначена в наказі сума одноразової допомоги обчислена з неправильним обрахуванням підприємством розміру його середньомісячного заробітку.

Зокрема, вказує, що середньомісячний заробіток з метою встановлення суми одноразової допомоги при звільненні обраховується згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 з урахуванням пункту 12.13 колективного договору, відповідно до якого у разі хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком чи по інвалідності, яка триває більше 4 місяців, розмір середньомісячного заробітку для виплат допомоги встановлюється у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якій він працював.

Зазначає, що з метою обчислення середнього заробітку для розрахунку одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, повинна братися заробітна плата за два повні відпрацьовані місяці роботи, якими є серпень-вересень 2019 року, тобто його середня заробітна плата складає саме 34 369,93 грн. (з розрахунку розміру заробітної плата за серпень 2019 року - 39 703,16 грн. + 29 036,70 грн. - заробітна плата за вересень 2019 року / 2). Таким чином, розмір одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію повинен бути нарахований і виплачений у розмірі 103 109,79 грн., з розрахунку (34 369,93 х 3), а не 38 017,35 грн., яка були обрахована, виходячи з обрахунку заробітної плати за листопад грудень 2019 року, з яких у грудні 2019 року взагалі не працював у зв`язку з хворобою, а у листопаді 2019 року він відпрацював всього 95,2 години при плановій кількості 144 години, у зв`язку з перебуванням на лікарняному.

Тобто сума недовиплаченої йому одноразової допомоги при звільненні на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості становить 65 092,44 грн., які позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції задовольняючи позов, не взяв до уваги, що хоча позивач станом на час звільнення мав право на пенсію, останнього було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров`я, в той час як абзацом 6 пункту 12.13 колективного договору встановлено, що у разі хвороби працівника, яка триває більше 4 місяців, розмір середньомісячного заробітку для виплат допомоги встановлюється у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якій він працював лише у разі його виходу на пенсію за віком чи по інвалідності. В інших випадках застосуванню підлягає розділ 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, відповідно до якої середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці. При цьому, в абзаці 9 пункті 4 розділу ІІІ постанови №100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Крім того, вказує, що навіть у разі застосування вказаного пункту середня заробітна плата розраховується не з особистого заробітку позивача, за місяці повністю відпрацьовані ним, а у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якій він працював, який проводиться виходячи з установленої йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Вказує, що відповідно до наказу №1214/9к від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 переведений з 22 жовтня 2019 року по 04 листопада 2019 року на легшу роботу підсобним робітником за станом здоров`я із збереженням середньої заробітної плати за попередньою роботою. Зазначає, що у вересні 2019 року працював всі зміни (21) відповідно графіку; в жовтні 2019 року відпрацював 10 змін, з 01 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2019 року та з 08 жовтня 2019 року по 20 жовтня 2019 року знаходився на лікарняному; в листопаді 2019 року відпрацював 95,20 годин (13 змін), з 05 листопада 2019 року по 14 листопада 2019 року знаходився на лікарняному; в грудні 2019 року з 01 грудня 2019 року по 03 грудня 2019 року, з 14 грудня 2019 року по 17 грудня 2019 року та 19 грудня 2019 року - щорічна додаткова та основна відпустка, з 04 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року та з 20 грудня 2019 року по 30 грудня 2019 року - лікарняний, 18 грудня 2019 року та 31 грудня 2019 року - вихідний, тобто позивач весь місяць не працював та середній заробіток позивача було розраховано відповідно до п.8 розділу IV постанови №100, тобто середньогодинна заробітна плата позивача складає 93,87 грн. з розрахунку 8 936,52 грн. (заробітна плата за відпрацьований час) / 95,20 год., таким чином, середня заробітна плата для розрахунку та вихідної допомоги складає 12 672,45 грн. з розрахунку 93,87 грн. х 135 год. (середньомісячне число робочих годин (144 години за листопад 2019 року згідно графіку роботи підприємства та 126 годин за грудень згідно з графіком роботи підприємства) /2 ), отже 93,87 грн. х 135 год. = 12 672,45 грн. х 3 = 38 017,35 грн. Вважає, що позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності відповідно до вимог ч.1 ст.233 КЗпП України, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», відповідно до якого просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства є обов`язковими для підприємств, вважає безпідставним посилання апелянта на виплату одноразової допомоги у зв`язку зі звільненням на підставі стану здоров`я, оскільки з 31 липня 2019 року має право на пенсію. Вказує, що обраховуючи середньомісячний заробіток, підприємство бере для обрахунку заробітну плату за неповно відпрацьований місяць листопад, яку ділить на не фактично відпрацьовані години, а на робочі години згідно з графіком підприємства, що є порушенням абзацу 19 пункту 4 розділу 3 постанови №100. Вважає, що обчислення середньої заробітної плати повинно відбуватися з розрахунку за попередні два місяці саме роботи, які повністю відпрацьовані при плановій кількості годин, тобто за серпень-вересень 2019 року. Твердження апелянта про пропуск строку позовної давності вважає безпідставним, з огляду на те, що одноразова допомога працівника, які виходять на пенсію, входить до фонду заробітної плати.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на те, що дана справа відноситься до категорії справ, що виникають з трудових відносин, розгляд апеляційної справи у даній справі проводитиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві шахта «Дніпровська» ОДП «Павлоградвугілля», яке в подальшому перейменовано у Виробничий структурний підрозділ «Шахтоуправління Дніпровське» приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») з 22 січня 1996 року по 16 січня 2020 року (а.с.6-10).

Наказом ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» №10/1к від 16 січня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за ч.2 ст.40 КзпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я із виплатою одноразової допомоги, передбаченої п.12.13 колективного договору ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» за стаж роботи у вугільній промисловості (22 роки 02 місяці) три середньомісячного заробітку (а.с.11).

Відповідно до п.12.13 колективного договору, укладеного між адміністрацією ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та профспілками ДТО ПРУП та ОО НПГУ ЗД, затвердженого у 2017 року, працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідності або стажу, при першому його звільненні з підприємств ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни або Правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога (фінансова допомога), розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, зокрема, при стажі роботи в галузі більше 17,5 і більше - три середньомісячних заробітків. У випадку звільнення працівника із скороченням штату або за станом здоров`я пов`язаного з втратою працездатності за висновком ЛКК (МСЕК) - одноразова допомога виплачується без урахування права на пенсію, але за стаж роботи в галузі, зазначеного в даному пункті.

Розрахунок середньомісячної заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги проводиться аналогічно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. У разі хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком чи по інвалідності, яка триває більше 4 місяців, розмір середньомісячного заробітку для виплат допомоги встановлюється у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якій він працював. (а.с.12-18,47-48).

Згідно розрахункового листа ОСОБА_1 за січень 2020 року позивачу було виплачено одноразову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 38 017,35 грн. (а.с.57).

Відповідно до довідки ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в серпні 2019 року позивачем ОСОБА_1 було відпрацьовано 167 годин із 167 планових годин нарахований дохід 39 703,16 грн., у вересні 2019 року відпрацьовано 168 годин із 168 планових годин нарахований дохід 29 036,70 грн., у жовтні 2019 року відпрацьовано 60,55 годин з 184 планових годин, - нарахований дохід 29 719,14 грн., в листопаді 2019 року відпрацьовано 95,20 годин з планових 144 годин нарахований дохід 18 704,2 грн., в грудні 2019 року кількість відпрацьованих годин складає 0 годин зі 126 планових, нарахований дохід 28 996,09 годин.

Призначена допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю:

з 30 вересня 2019 року по 30 вересня 2019 року 913,9 грн. (денна допомога 913,9 грн.);

з 01 жовтня 2019 року по 04 жовтня 2019 року 3 655,60 грн. (денна допомога 913,90 грн.);

з 05 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2019 року 15 536,30 грн. (денна допомога 913,90 грн.);

з 05 листопада 2019 року по 09 листопада 2019 року 4 821,90 грн. (денна допомога 964,38 грн.);

з 10 листопада 2019 року по 14 листопада 2019 року - 4 821,90 грн. (денна допомога 964,38 грн.);

з 04 грудня 2019 року по 08 грудня 2019 року 4 725,40 грн. (денна допомога 945,08 грн.);

з 09 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року 4 725,40 грн. (денна допомога 945,08 грн.).

В тому числі оплата щорічних та додаткових відпусток:

01 грудня 2019 року 02 грудня 2019 року 1 804,26 (денна оплата 902,13);

03 грудня 2019 року по 03 грудня 2019 року 902,13 грн. (денна оплата 902,13);

14 грудня 2019 року по 19 грудня 2019 року 5 412,78 грн. (денна оплата 902,13);

31 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року 902,13 (денна оплата 902,13).

Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 31 липня 2019 року Пенсійним Фондом України, ОСОБА_1 станом на 31 липня 2019 року перебуває на пенсії за віком (а.с.66).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи норми п.2, абз.19 п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (із змінами) та п.12.13 колективного договору, відповідач повинен був розрахувати позивачу одноразову допомогу при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, з розрахунку за попередні два місяці саме роботи, які повністю відпрацьовані позивачем при плановій кількості годин, а саме за серпень-вересень 2019 року, виходячи з розрахунку: (39 703,16 грн. + 29 036,70 грн.) : 2 = 34 369,93 грн. середньомісячна заробітна плата, 34 369,93 грн.*3 = 103 109,79 грн. одноразова допомога при звільненні, 103 109,79 грн. - 38 017,35 грн. (виплачена одноразова допомога) = 65 092,44 грн. Крім того, дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про наявність підстав для відмови у позові у зв`язку із пропуском позивачем строку на звернення до суду, виходячи з того, що одноразова допомога працівнику, який має право на пенсію за віком, інвалідності або стажу входить до структури заробітної плати, а тому позивач не обмежений будь-яким строком на звернення до суду із дійсним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для задоволення позову, проте не погоджується із самим розміром суми одноразової допомоги при звільненні, визначеної судом першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про оплату праці» госпрозрахункові підприємства самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства (стаття 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Судом першої інстанції встановлено, що колективним договором, укладеним між адміністрацією ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та профспілками ДТО ПРУП та ОО НПГУ ЗД, затвердженого у 2017 року, передбачена виплата працівникові одноразової допомоги (фінансової допомоги) при його звільненні, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, без урахування права на пенсію.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на день звільнення становив 22 роки 02 місяці, позивач, відповідно до пункту 12.13 колективного договору, має право на виплату допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач посилається на порушення відповідачем його права на належний розрахунок при звільненні та недоплату суми одноразової допомоги при звільненні в загальному розмірі 65 092,44 грн.

При цьому, обґрунтовуючи власний розрахунок суми недоплаченої допомоги, обраховуючи розмір середньомісячного розміру заробітної плати необхідно, позивач виходив із сум заробітної плати за серпень та вересень 2019 року, які були відпрацьовані ним у повному обсязі, без використання днів відпустки та перебуванні на лікарняному.

Суд першої інстанції із доводами та таким розрахунком позивача середньомісячного заробітку погодився та ухвалив рішення про задоволення його позову, стягнувши з відповідача на його користь суму недовиплаченої одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості у розмірі 65 092,44 грн.

В той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно обраховано суму середньомісячної заробітної плати позивача, що у свою чергу призвело і до неправильного визначення суми недовиплаченої одноразової допомоги при звільненні, з огляду на наступне.

Пунктом 12.13 колективного договору встановлено, що розрахунок середньомісячної заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги проводиться аналогічно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно пункту 1 розділу І Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення

середньої заробітної плати (далі Постанови № 100), у редакції чинній на час спірних правовідносин, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується, зокрема у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Постанови №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Таким чином, з аналізу вищевказаних норм Постанови №100 вбачається, що для визначення розміру середньомісячного заробітку працівнику необхідно враховувати саме останні два календарні місяці перед звільненням, що чітко встановлено нормами трудового законодавства.

При цьому, як посилання позивача так і висновок суду першої інстанції інстанції, що для визначення середньої заробітної плати необхідно враховувати місяці, які повністю відпрацьовані працівником, ґрунтуються на неправильному трактуванні та розумінні пункту 2 та абзацу 19 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, оскільки відповідні норми застосовуються лише у тому разі, коли працівник не відпрацював жодного робочого дня протягом 2 місяців, в той час як вбачається із довідки ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» № 588, протягом останніх двох місяців перед звільненням, тобто у листопаді та грудні 2019 року позивачем було відпрацьовано 95,20 годин.

Крім того, саме по собі посилання на пункт 12.13 колективного договору, відповідно до якого у разі хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком чи по інвалідності, яка триває більше 4 місяців, розмір середньомісячного заробітку для виплат допомоги встановлюється у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника аналогічної професії дільниці по виробничому структурному підрозділу, філії в якій він працював, є безпідставним, оскільки останній безперервно на лікуванні більше 4 місяців не перебував.

Очевидним є те, що такий розрахунок позивача обумовлений перш за все бажанням збільшити розмір свого середньомісячного заробітку, що у свою чергу впливає на збільшення і самої суми одноразової допомоги, що підлягала би виплаті при звільненні, в той же час останній не ґрунтується на вимогах чинного трудового законодавства, зокрема розрахунку, який встановлений у Постанові №100.

Згідно пункту 3 розділу ІІІ Постанови №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно абзацу 17 пункту 4 розділу ІІІ Постанови №100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Таким чином, з огляду на вищевказані норми трудового законодавства, вбачається, що під час обрахування розміру середньомісячної заробітної плати, нараховані позивачу виплати в частині оплати щорічної та додаткової відпустки, а також допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не враховуються.

Отже, призначена допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за листопад 2019 року, а саме з 05 листопада 2019 року по 09 листопада 2019 року у розмірі 4 821,90 грн., з 10 листопада 2019 року по 14 листопада 2019 року у розмірі 4 821,90 грн., а всього 9 643,8 грн. та за грудень 2019 року, а саме з 04 грудня 2019 року по 08 грудня 2019 року у розмірі 4 725,40 грн. та з 09 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року у розмірі 4 725,40 грн., а всього 9 450,8 грн. до розрахунку не включається.

Крім того, зважаючи, що у грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 перебував у щорічних та додаткових відпустках, а саме з 01 грудня 2019 року по 02 грудня 2019 року із оплатою відпустки у розмірі 1 804,26 грн., з 03 грудня 2019 року по 03 грудня 2019 року із оплатою відпустки у розмірі 902,13 грн., з 14 грудня 2019 року по 19 грудня 2019 року із оплатою відпустки у розмірі 5 412,78 грн. та 31 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року із оплатою відпустки у розмірі 902,13 грн., а всього загальний розмір виплат у зв`язку з перебуванням позивача у відпустці за грудень 2019 року склав 9 021,30 грн. Вказана сума також не включається до розрахунку суми середньомісячного заробітку.

Таким чином, розмір заробітку позивача за грудень 2019 року, з якого обраховуватиметься середньоденна (годинна) заробітна плата складатиме 10 523,99 грн. з розрахунку 28 996,09 грн. (нарахований дохід за грудень 2019 року згідно довідки №588) - 9 021,30 грн. (розмір оплаченої відпустки) - 9 450,8 грн. (допомога з тимчасової непрацездатності).

Розмір заробітку позивача за листопад 2019 року, з якого обраховуватиметься середньоденна (годинна) заробітна плата складатиме 9 060,4 грн. з розрахунку 18 704,20 грн. (нарахований дохід за листопад 2019 року згідно довідки №588) - 9 643,80 грн. (допомога з тимчасової непрацездатності).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Постанови №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV Постанови № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, середньогодинна заробітна плата позивача складає 205,72 грн. з розрахунку (10 523,99 грн. + 9 060,4 грн.) / 95,2 годин.

Середньомісячне число годин за два календарних днів складає 135 дні ((144+126)/2).

Середня місячна заробітна плата, визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, таким чином, складає 205,72 х 135 = 27 772,20 грн.

Отже, розмір одноразової допомоги позивачу при звільненні, зважаючи на його стаж роботи, складатиме 83 316,6 грн. (27 772,20 грн. х3).

Враховуючи розмір вже виплаченої відповідачем суми одноразової допомоги при звільненні - 38 017,35 грн., то недоплачена сума допомоги, що підлягає стягненню на користь позивача складає 45 299,25 грн. (83 316,6 грн. - 38 017,35 грн.).

Розрахунок, проведений відповідачем, хоча і відповідає за порядок та формулою розрахунку вимогам Постанови №100, в той же час, данні, які використовувалися останнім, не відповідають наданій директором ВСП «Шахтоуправління Дніпровське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Гусєвим О.С., за підписом та офіційною печаткою самого підприємства, довідці про заробітну плату ОСОБА_1 за період з серпня 2019 року по грудень 2019 року №588.

Самим відповідачем, відомості, викладені у наданій позивачу довідці не оспорювалися, докази на її спростування не надавалися, а тому підстави сумніватися у її правильності, зважаючи на те, що остання містить печатку та підпис уповноваженої особи підприємства.

Наявні в матеріалах справи розрахункові листи по заробітній платі позивача, колегія суддів до уваги прийняти не може, оскільки вони не відповідають, а ні вимогам первинного розрахункового документу у відповідності до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, оскільки не містять дати складання документу, назви підприємства, від імені якого складено документ, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, а ні формі №П-6 "Розрахунково-платіжна відомість працівника", затвердженій наказом Держкомстату №489 від 05 грудня 2008 року.

Інші докази на підтвердження здійснених з позивачем розрахунків за період з листопада 2019 року по грудень 2019 року відповідачем надані не були.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим посилання апелянта на те, що передбачена пунктом 12.13 колективного договору одноразова допомога при звільненні не є складовою структури заробітної плати, тому з вимогами про її стягнення працівник може звернуться до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права з огляду на наступне.

Структура заробітної плати визначена у статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до цієї статті заробітною платою є основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні і компенсаційні виплати. До заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію, виплата якої передбачена колективним договором, є складовою заробітної плати і тому право працівника пред`явити позов про її стягнення не обмежене будь-яким строком.

Питання відношення одноразової допомоги при звільненні до фонду заробітної неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду, так зокрема у постановах від 24 квітня 2019 року по справі №212/6418/16-ц, провадження №61-30084св18, від 20 листопада 2019 року по справі №212/440/17-ц, провадження №61-25629св18, від 13 травня 2019 року по справі №212/6985/16-ц, провадження №61-19693св18 тощо, колегії суддів дійшли висновку, що одноразова допомога при звільненні відноситься до фонду заробітної, а тому не обмежується тримісячним строком позовної давності для звернення до суду про її стягнення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру стягнутої з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 суми недовиплаченої одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості шляхом її зміни з 65 092,44 грн. до 45 299,25 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ухвалюючи рішення по справі та стягуючи з відповідача на користь позивача суму недовиплаченої одноразової допомоги при звільненні, у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості, суд першої інстанції залишив поза увагою, що відповідна виплата включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а тому підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Дохід та виплати, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку передбачені у пункті 164.2 статті 164 ПК України, до яких, зокрема входять доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (підпункт 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України).

Перелік доходів, які не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу встановлений у статті 165 ПК України.

При цьому, абзацом 2 підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 ПК України встановлено, що винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.

Таким чином, з аналізу наведених норм податкового законодавства вбачається, що одноразова грошова допомога при звільненні, у зв`язку з виходом на пенсію входить до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, а тому її недоплачена частина підлягає стягненню за рішенням суду з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2021 року змінити, зменшивши суму стягнутої з приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 недовиплаченої одноразової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію за стаж роботи у вугільній промисловості з 65 092,44 грн. до 45 299,25 грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 січня 2022 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.