Справа № 210/5659/20
2/214/2824/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року у розмірі 30690 грн. 33 коп., а також 2102 грн. витрат на сплату судового збору та 20000 грн. понесених витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №Ск-1231-017149/7-2008, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15272 грн. 60 коп., строком дії до 21.07.2010 року та зі сплатою відсотків у розмірі 0,1% річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 15272 грн. 60 коп. Разом з тим, 04.07.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив позивачу, а позивач відповідно набув прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих зобов`язань, відповідно до Кредитного договору №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2020 року складає 23815 грн. 57 коп., з яких: 13460 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 30 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 17 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 10307 грн. 58 коп. заборгованість з комісії. Станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою відповідач не повернув кредитні кошти. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, відтак у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних станом на 31.08.2020 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 30690 грн. 33 коп., з яких: 1212 грн. 91 коп. 3% річних; 2649 грн. 01 коп. інфляційні втрати; 3012 грн. 84 коп. подвійна облікова ставка НБУ; 13460 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 30 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 17 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 10307 грн. 58 коп. заборгованість з комісії.

05.07.2021 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою суду від 10.01.2022 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання також надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, а також надав письмові пояснення по справі, в який зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та інше), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, комісії зазначені в розрахунку, є правильними. Разом з тим, представник відповідача не погодився із сумою нарахованої комісії, оскільки на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним не замовлялись і банком фактично не надавались. Умови договору щодо нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. Представник відповідача також зазначив про незгоду із нарахованими процентами, оскільки такі повинні нараховуватись до визначеного сторонами строку повернення кредиту, тобто до 21.07.2010 року. Після вказаної дати позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування.

Окрім письмових пояснень, представник відповідача надав до суду заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності, зазначивши, що кредит надавався строком до 21.07.2010 року. Строк позовної давності для вимог позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором щодо тіла кредиту, процентів та комісії є загальним та становить три роки, а щодо вимог про стягнення неустойки (штрафів) один рік. При цьому позивач із позовом звернувся до суду лише 07.10.2020 року, таким чином пропустивши строк позовної давності для звернення до суду із позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Так, 21.07.2008 року відповідач звернулась до ВАТ «Родовід Банк» із заявою про надання кредиту (а.с.9-11) та цього ж дня, 21.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №Ск-1231-017149/7-2008, згідно умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 15272 грн. 60 коп. строком дії до 21.07.2010 року зі сплатою 0,1% річних, та відповідач зобов`язалась повністю погасити кредит, сплатити проценти за користування грошовими коштами та плату за обслуговування кредиту у строки та на умовах цього Договору (а.с.15-20).

04.07.2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір №23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк відступив, а позивач набув прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року укладеним із відповідачем (а.с.29-31,32-33,34).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування грошовими коштами, відповідно до умов укладеного Кредитного договору.

Згідно наявних у матеріалах справи розрахунків, загальний розмір заборгованості станом на 31.08.2020 року становить 30690 грн. 33 коп., з яких: 1212 грн. 91 коп. 3% річних; 2649 грн. 01 коп. інфляційні втрати; 3012 грн. 84 коп. подвійна облікова ставка НБУ; 13460 грн. 42 коп. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 30 грн. 57 коп. заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 17 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 10307 грн. 58 коп. заборгованість з комісії (а.с.23-28).

Між тим, згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннямиз визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку його виконання.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо).

Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості не надається можливим встановити час, з якого відповідачем було порушено права позивача з повернення суми кредиту та сплаті платежів, згідно умов Кредитного договору. Відтак суд виходить із кінцевої дати визначеної умовами цього договору для повного погашення заборгованості, а саме 21.07.2010 року.

Разом з тим, у наданому розрахунку заборгованості наявні платежі: 20.11.2019 року у сумі 1512 грн. 18 коп. та 27.03.2020 року у сумі 300 грн. 00 коп. Однак, суд не бере до уваги вказані платежі, оскільки погашення заборгованості відбувалось примусово в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №5179, виданого 16.09.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А., який постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.10.2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню. Відтак відсутні підстави вважати, що відповідач визнала заборгованість та вчиняла дії щодо її погашення.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пункт 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначає, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Отже загальний строк позовної давності за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року (із строком дії договору до 21.07.2010 року) закінчився 21.07.2013 року.

При цьому позивач звернувся до суду з позовом 29.09.2020 року, що підтверджується відбитком на поштовому конверті (позов було зареєстровано у суді 07.10.2020 року), тобто після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів збільшення строку позовної давності, відповідно до положень ст. 259 ЦК України, відтак суд звертає увагу, що строк позовної давності за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року був пропущений на момент укладення 04.07.2019 року між ПАТ «Родовід банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» Договору про відступлення прав вимоги.

Положеннями ст. 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Між тим, представник позивача також не представив суду жодного доказу поважності причин пропуску строку позовної давності. Тому, оскільки у суду немає підстав для поновлення строку позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 266, 526, 527, 530, 554, 610, 623, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором №Ск-1231-017149/7-2008 від 21.07.2008 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.