ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5544/22 Справа № 202/4539/21 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищида М.М.

за участю секретаря Драгомерецька А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника Дніпровської міської ради Підлубного Едуарда Станіславовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом за результатом розгляду якого просив суд встановити факт, що заявник є рідним, по матері, братом ОСОБА_2 та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 по праву спадкування за законом.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що заявник, через відсутність документів, підтверджують родинні стосунки з рідною сестрою - ОСОБА_2 , яка померла у 2019 році, не може оформити спадкові права на квартиру, яка належала покійній на час її смерті.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним по матері братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 30,3 м2 (жила площа 18,6 м2) в порядку спадкування за законом.

Стягнуто з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі по 3 422, 21 грн.

В апеляційній скарзі представник Дніпровської міської ради просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до суду 1-ї інстанції не надано жодного документа на підтвердження родинних відносин заявника з померлою ОСОБА_2 , також апелянт зазначає, що показання свідків не містять інформації щодо спорідненості між ними.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 30,3 кв.м на підставі договору міни квартири від 16 грудня 2004 року. Договір посвідчений та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В. (а.с.2-3)

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , підтверджується витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 6329253 (а.с.4-5).

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджено, факт смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.6).

19 жовтня 2020 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку із відсутністю документів підтверджуючих факт родинних відносин з покійною (а.с.12).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Личковською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області вбачається, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.15)

З свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого Личківським с/с, с.Личкове, Котовський район, Дніпропетровської області, вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції встановлено, що документ який би підтверджував зміну прізвища ОСОБА_7 (матері заявника та спадкодавця) з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » відсутній.

Довідкою Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області №1725 від 1 грудня 2008 року підтверджено, що ОСОБА_10 поховала свою матір ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

Довідкою Виконавчого комітету Личківської сільської ради №926 від 24 червня 2021 року підтверджено, що ОСОБА_1 поховав ОСОБА_2 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17)

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили суду, що ОСОБА_1 був рідним, по матері, братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, правильно виходив з вимог ст.ст.1217, 1221, 1258, 1259, 1264, ч.2ст.315 ЦК України, а також вимог п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", на підставі яких обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги представника Дніпровської міської ради про те, щодо суду першої інстанції не надано жодного документа на підтвердження родинних відносин заявника з померлою ОСОБА_2 , а тому не можливо встановити факт родинних відносин заявника з померлою, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки саме у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує факт зміни прізвища матері з ОСОБА_9 на ОСОБА_8 позивачу було відмовлено нотаріусом Шостої державної нотаріальної контори м.Дніпра у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, а тому саме з цих підстав він вимушений був звернутись до суду з вимогами про встановлення цього юридичного факту.

Факт відсутності в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відомостей щодо зміни прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_6 апелянтом не заперечувалось, про що зазначено в тексті самої апеляційної скарги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, про те, що свідоцтво про народження, без зазначення кого саме, видане Личковською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області -є неналежним доказом, оскільки наявні в матеріалах справи два свідоцтва про народження позивача і його сестри, видані державними органами, які на той період часу були відповідальні за реєстрацію актів цивільного стану, ці документи не викликають сумнів з приводу їх достовірності, не є фальшивим, та відповідають вимогам ст.78 ЦПК України.

Отже, доводи апелянта не підлягають задоволенню, оскільки судом першої інстанції було встановлено, а апелянтом не спростовано, що ОСОБА_1 був рідним, по матері, братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також те, що квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв.м., загальною площею 30,3 кв.м. відноситься до спадкової маси після смерті ОСОБА_2 .

Вказані висновки суду першої інстанції, жодним чином, доводами апеляційної скарги не спростовані, фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України,колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника Дніпровської міської ради Підлубного Едуарда Станіславовича залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В.Свистунова М.М.Пищида