Справа № 303/7513/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Джуги С.Д.,

з участю секретаря Ігнатюк І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року (у складі судді Кость В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Державна казначейська служба України, про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у вересні 2021 р.

Просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів із єдиного казначейського рахунку на свою користь моральну шкоду в розмірі 70 000 грн. за здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і 9000 грн. у відшкодування витрати за надання правничої допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування заявленої суми коштів за наслідками неправомірних дій відповідача, які полягали у незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 р. позовні вимоги задоволено частково: стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів із єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 суму 14000 грн. (в т.ч.: 5000 грн. - моральна шкода; 9000 грн. - витрати за надання правничої допомоги). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 просить скасувати це рішення у частині відмови у відшкодуванні іншого розміру шкоди та прийняти нову постанову в цій частині про задоволення позову в повному обсязі. Рішення суду першої інстанції у частині стягнення 14 000 грн. залишити без змін. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Указує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір шкоди може бути зменшений, оскільки суд при розрахунку моральної шкоди був зобов`язаний входити з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що на час подання позовної заяви складало 6000 грн.

Департамент патрульної поліції просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25.11.2021 р. і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

-відповідач не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність, у зв`язку з чим положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в спірних правовідносинах застосовуватися не можуть;

-протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів і підставою для подальшого провадження у справі. Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії і бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди;

-позивачем не доведено та не підтверджується достатніми доказами розмір заявленої моральної шкоди. Те саме стосується і витрат по відшкодуванню правової допомоги.

Письмових відзивів на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд виходив із того, що розмір моральної шкоди з урахуванням положень частини другої статі 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», із урахуванням глибини фізичних і душевних страждань позивача, у зв`язку з неправомірним притягненням останнього до адміністративної відповідальності відповідно до ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, характеру та тривалості немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою і попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню у розмірі 5000 грн.

Апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, із таких мотивів.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення як необґрунтовані.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що на підставі постанови Мукачівського міськрайонного суду від 29 червня 2021 р. провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрито в зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набула законної сили 12.07.2021 р. (а.с.6-7).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування указаної норми закону діють правила частини 6 статті 1176 Цивільного кодексу України, згідно з якою така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) в особи виникає право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, від 5 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Аналогічна норма міститься в частині другій статті 13 Закону, згідно з якою розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Стосовно доводу апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір шкоди може бути зменшений, оскільки суд при розрахунку моральної шкоди був зобов`язаний входити з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що на час подання позовної заяви складало 6000 грн., не заслуговує на увагу, оскільки позивач у межах процедури притягнення його до відповідальності відповідно до санкцій статтей Кодексу України про адміністративні правопорушення, за якими його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не перебував під судом чи слідством у розумінні положень Закону.

Відносно доводів апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції колегія суддів зауважує наступне.

Відповідач посилається на те, що він не є органом, уповноваженим проводити досудове розслідування чи оперативно-розшукову діяльність, у зв`язку з чим положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в спірних правовідносинах застосовуватися не можуть, однак указаний довід спростовується роз`ясненнями, викладеними в пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» де вказано, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність»), а відповідно до статті 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами, зокрема, національною поліцією - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції.

Довід апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів і підставою для подальшого провадження у справі, а факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно-правового характеру та не може бути доказом того, що дії і бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди, спростовується правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2020 р. у справі № 640/16169/17, яка говорить про те, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Із указаної постанови можна зробити висновок, що дії інспектора взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП Закарпатської області щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено та не підтверджується достатніми доказами розмір заявленої моральної шкоди не береться до уваги, оскільки відповідно до вимог матеріального закону, що регулює спірні правовідносини шкода відшкодовується незалежно від вини, і стягуючи з відповідача на користь позивача 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував усі обставини, які мають істотне значення для справи.

Стосовно незгоди відповідача із сумою стягнених витрат на відшкодування правової допомоги, то колегія суддів зауважує, що в наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги (пункт 4 статті 3 Закону).

Із матеріалів справи вбачається, що між позивачем і адвокатом Мельником П.О. 09.03.2021 р. було укладено договір про надання правової допомоги № 32 (а.с.8) та 30.06.2021 р. Додаткову угоду №1 (а.с.9).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 30 червня 2021 р. № 6 на суму 9000 грн. (а.с.10).

Таким чином, понесені ОСОБА_1 витрати в зв`язку з наданням йому юридичної допомоги адвокатом Мельником П.О. на суму 9000 гривень, підлягають відшкодуванню відповідно до положень Закону, а не в порядку судових витрат, пов`язаних з розглядом вказаної справи.

У додатковій угоді № 1 від 30 червня 2021 р. п.1.2. передбачено, що оплата послуг адвоката (гонорар) складає 9000 грн., відтак ніякого акту прийому-передачі наданих послуг не потрібно було надавати, як це доводить відповідач.

Отже, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають.

За наслідками розгляду апеляційних скарг і згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 листопада 2021 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 15.11.2022 р.

Судді: