Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2022 Справа №607/15830/22

м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Сташків Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Баб`як Н.О.,

з участю представника заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

08.11.2022р. заявниця ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 строком на 6 місяців із встановленням таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника як: заборона ОСОБА_4 перебувати за місцем проживання постраждалої особи ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборона ОСОБА_4 наближатись на відстань менше ніж 200 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборона ОСОБА_4 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; заборона ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11 травня 2021 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано. 30.06.2021р. органом опіки і піклування визначено графік побачень батька з дитиною, а рішенням суду від 26.05.2022р. визначено місце проживання дитини разом із матір`ю. ОСОБА_5 систематично вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_3 . Зокрема, 10.12.2021р. постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_3 , після чого протиправних дій не припинив, продовжує систематично переслідувати заявницю та вчиняти щодо неї насильство психологічного характеру. Зокрема, 25.09.2022р. ОСОБА_5 зустрів заявницю з сином на вулиці, коли вони були на прогулянці, та почав вчиняти щодо них домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, зокрема висловлювався до заявниці образливими словами та нецензурною лайкою, погрожував забрати від неї сина, шарпав за руки і одяг дитину, намагаючись притягнути до себе. Таким чином, домашнє насильство з боку ОСОБА_8 щодо ОСОБА_3 носить системний характер, кривдник не припиняє своєї протиправної поведінки, що викликає у заявниці побоювання за безпеку, життя і здоров`я її та її сина.

Ухвалою судді від 08.11.2022р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд 10.11.2022р. на 13 год. 30 хв. та за клопотанням ОСОБА_9 оголошено перерву до 11.11.2022р. до 12 год.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав із викладених у ній підстав.

Заінтересована особа ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що ніякого насильства щодо заявниці не вчиняє. Натомість, вона ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування про встановлення йому графіку побачень із сином. 25.09.2022р. він справді зустрів заявницю з сином на вулиці, коли вони були на прогулянці, дитина також його побачила, він лише хотів привітатись та поспілкуватись із сином, проти чого ОСОБА_3 категорично заперечувала та провокувала конфлікт, він ніякого насильства щодо неї не вчиняв. Ці обставини зафіксовані на відеозаписі, який він долучив до матеріалів справи. Він намагається належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, займається вихованням сина, піклується про стан здоров`я дитини, в грудні 2021 року брав участь у його лікуванні. Натомість ОСОБА_3 чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, безпідставно звинувачуючи його у вчиненні насильства щодо неї та дитини.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Заявник ОСОБА_3 та заінтересована особа ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2021 року.

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_10 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19 квітня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №841.

За заявою ОСОБА_9 органом опіки та піклування встановлено графік побачень батька ОСОБА_2 із малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема щовівторка з 17 год. до 19 год. 30 хв., щосереди з 17 год. до 19 год. 30 хв., у 2 - 4 суботу місяця з 16 год. до 20 год. та у 1 - 3 неділю місяця з 16 год. до 20 год.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2021 року, ухваленим у цивільній справі №607/5403/21, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 29 березня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.

Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2022р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. З зазначеної постанови вбачається, що Громадянин ОСОБА_2 10 грудня 2021 року перебуваючи у приміщенні медичного центру «Клініка професора Стефана Хміля», що по вул. Стадникової, 9 у м. Тернопіль, вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , в ході якого висловлювався в її сторону образливими словами, принижував її честь та гідність, висловлював погрози, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.05.2022р., ухваленим у цивільній справі №607/10255/21, визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю ОСОБА_3 .

25.09.2022р. ОСОБА_3 звернулася до начальника Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області з заявою, в якій повідомила, що цього дня близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку зі своїм сином ОСОБА_6 та по дорозі до парку їх зустрів ОСОБА_5 , почав знімати відео, шарпав дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. ОСОБА_5 це робив з метою забрати дитину від неї.

За результатами перевірки цієї заяви ОСОБА_3 повідомлено, що за її наслідками складено довідку, оскільки кримінальне правопорушення в даному випадку відсутнє.

Згідно з довідкою старшого інспектора СЮП ВППП Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області У.Луцко перевірка за повідомленням громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_11 про те, що колишній чоловік ОСОБА_5 хоче забрати спільного сина ОСОБА_6 , вважається завершеною.

В матеріалах цієї перевірки наявна також копія рапорту про повідомлення від ОСОБА_11 від 25.09.2022р. про те, що ОСОБА_5 має намір забрати спільну дитину в її родички, а також пояснення ОСОБА_11 від 30.09.2022р., в яких вона повідомила, що 25.09.2022р. близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_6 . Дійшовши до автовокзалу, зустріли колишнього чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_12 , який почав шарпати дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. ОСОБА_12 звинувачував ОСОБА_13 , що вона не дозволяє йому бачитись із дитиною. Згідно з рішенням суду місце проживання дитини визначене з матір`ю. Графіку побачень ОСОБА_5 не дотримується. Конфлікт 25.09.2022р. завершився, коли вона викликала поліцію. У письмових поясненнях ОСОБА_3 від 25.09.2022р. викладені обставини, аналогічні тим, що описані в її заяві від 25.09.2022р.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 склалися неприязні, конфліктні відносини, що стверджується долученими відповідачем копіями численних заяв до Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Тернопільській області, Тернопільської міської ради з приводу створення матір`ю ОСОБА_3 перешкод у вихованні сина ОСОБА_14 та відповідей на них.

Із наданого відповідачем відеозапису, який відображає обставини подій 25.09.2022р., встановлено, що на відео зафіксовано, як ОСОБА_5 , побачивши на вулиці його сина, мав намір із ним привітатись та заговорити до нього. Також ОСОБА_5 хотів торкнутись дитини, чого ОСОБА_3 намагалась уникнути, забирала дитину, зазначаючи що дитина не хоче його бачити. При цьому ОСОБА_5 не висловлювався до заявниці ні образливими словами, ні нецензурною лайкою, не погрожував, не шарпав дитину, не намагався притягнути до себе, а лише пропонував сину піти до нього на руки, не наполягаючи на цьому.

Відповідно пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Проаналізувавши матеріали даної справи, оцінивши та дослідивши докази надані суду, суд вважає, що заява ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису не підлягає до задоволення.

Так, у заяві зазначено, що систематичне насильство полягає в тому, що, будучи притягнутим до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, ОСОБА_5 продовжує вчиняти насильство щодо ОСОБА_3 , зокрема 25.09.2022р. ОСОБА_5 зустрів заявницю з сином на вулиці, коли вони були на прогулянці, та почав вчиняти щодо них домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, зокрема висловлювався до заявниці образливими словами та нецензурною лайкою, погрожував забрати від неї сина, шарпав за руки і одяг дитину, намагаючись притягнути до себе. Таким чином, домашнє насильство з боку ОСОБА_8 щодо ОСОБА_3 носить системний характер, кривдник не припиняє своєї протиправної поведінки, що викликає у заявниці побоювання за безпеку, життя і здоров`я її та її сина.

Однак зазначені обставини у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли.

Так, у своїй заяві від 25.09.2022р. ОСОБА_3 зазначила, що цього дня близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку зі своїм сином ОСОБА_6 та по дорозі до парку їх зустрів ОСОБА_5 , почав знімати відео, шарпав дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти. ОСОБА_5 це робив з метою забрати дитину від неї. Аналогічним є її пояснення від 25.09.2022р.

У поясненні ОСОБА_11 від 30.09.2022р. вона повідомила, що 25.09.2022р. близько 12 год. 30 хв. вийшла на прогулянку з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_6 . Дійшовши до автовокзалу, зустріли колишнього чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_12 , який почав шарпати дитину за руки і ноги, син відвертався від нього, до батька на руки не хотів іти.

З безпосередньо дослідженого відеозапису, який відображає обставини подій 25.09.2022р., встановлено, що на відео зафіксовано, як ОСОБА_5 , побачивши на вулиці його сина, мав намір із ним привітатись та заговорити до нього. Також ОСОБА_5 хотів торкнутись дитини, чого ОСОБА_3 намагалась уникнути, забирала дитину, зазначаючи що дитина не хоче його бачити. При цьому ОСОБА_5 не висловлювався до заявниці ні образливими словами, ні нецензурною лайкою, не погрожував, не шарпав дитину, не намагався притягнути до себе, а лише пропонував сину піти до нього на руки, не наполягаючи на цьому. Вже після того як між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 відбувся конфлікт, з його рух випав (чи був вибитий телефон), він підвищив голос та висловлював незадоволення з приводу того, що йому створюються перешкоди в спілкуванні з дитиною, проте ні психологічного, ні фізичного насильства щодо ОСОБА_3 не вчиняв.

Суд вважає, що посилання представника заявника на те, що факт насильства підтверджений також показаннями ОСОБА_11 , не заслуговують на увагу, оскільки в її поясненнях про обставини такого насильства не йдеться, більше того вона була поряд із ОСОБА_3 25.09.2022р. під час подій, які зафіксовані на відеозаписі, детальний зміст якого викладено вище.

Також заявницею та її представником не наведено жодних доказів про те, що ОСОБА_5 безпідставно наближається до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; розшукує її особисто чи через третіх осіб, переслідує її та в будь-який спосіб чи погрожує їй шляхом листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактує з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. На пропозицію надати конкретні дані про випадки такої поведінки ОСОБА_9 ні доказів, ні будь-яких конкретних відомостей з цього приводу не надано.

Як зазначив ОСОБА_5 та підтвердив долученими відеозаписами, у дні та години, встановлені органом опіки і піклування , від під`їжджає до помешкання ОСОБА_3 , телефонує їй та підходить до будинку, щоб зустрітись із сином. Ніяких протиправних дій щодо ОСОБА_3 він не вчиняє.

Наведені обставин свідчать про наявність спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з приводу сімейних правовідносин, зокрема щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, а не про вчинення ОСОБА_7 психологічного чи фізичного насильства щодо ОСОБА_3 .

З цих підстав заява ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

заявниця ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

заінтересована особа ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

СуддяН. М. Сташків