ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6018/22 Справа № 210/2117/18 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15 червня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної в м.Кривому Розі ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної в м.Кривому Розі ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, мотивуючи його тим, що вони з відповідачкою були знайомі з 2008 року та між ними були романтичні стосунки, однак разом вони не проживали та не вели спільного господарства. Такі відносини тривали близько трьох років, а потім вони припинили спілкування.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка ОСОБА_1 народила дитину ОСОБА_3 .

В січні 2013 року він дізнався про народження дитини та відповідачка ОСОБА_1 переконала його, що ОСОБА_4 є його рідною донькою, у зв`язку з чим ними було прийнято рішення створити сім`ю та 20 квітня 2013 року ними було зареєстровано шлюб. Він вважав ОСОБА_4 своєю донькою та виховував її як рідну.

Зазначав, що у 2017 році шлюб між ними було розірвано та саме під час вирішення питання про розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_1 повідомила його, що він не являється батьком ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що проаналізувавши ситуацію та зважаючи на те, що фактично з 2011 року між ними вже не підтримувалися стосунки, а ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , він дійшов висновку, що не може бути батьком цієї дитини, у зв`язку з чим просив суд виключити відомості про нього, як про батька, з свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15 червня 2022 року позов задоволено.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2022 року вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив позовні вимоги, не взяв до уваги те, що він достеменно знав, що не є біологічним батьком дитини, втім сам виявив бажання бути записаним батьком, що покладає на нього певні обов`язки. Наголошувала на тому, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про те, що вона визнала позов, оскільки з першого судового засідання та протягом 4 років категорично заперечувала проти задоволення позову.

Учасники справи правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області народилася ОСОБА_3 , про що 31 жовтня 2012 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис №631 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Батьком дитини вказаний позивач ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_5 (наразі ОСОБА_6 ) (т.1 а.с.29).

16 липня 2013 року від позивача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) до Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла заява про визнання батьківства і на підставі цього та ст.126 СК України було внесено відомості про батька до актового запису про народження дитини та вказано по батькові дитину за іменем батька ОСОБА_7 , а також присвоєно їй прізвище батька ОСОБА_8 . Крім того, одночасно виправлено дошлюбне прізвище матері з ОСОБА_6 на шлюбне прізвище ОСОБА_8 (т.1 а.с.28).

27 лютого 2017 року рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб, укладений 20 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , який зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №137, розірвано. Після розірвання шлюбу залишено прізвище позивачу ОСОБА_6 , відповідачу ОСОБА_8 (т.1 а.с.31-32).

Ухвалою суду від 18 листопада 2021 року по справі було призначено судову-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?. 28 березня 2022 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» було направлено на адресу суду лист з повідомленням про повторний виклик ОСОБА_1 з дитиною на експертизу, у зв`язку з неявкою останніх 17 січня 2022 року та 14 лютого 2022 року на експертизу. Однак, у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 з дитиною на експертизу, ухвала про її проведення залишилась без виконання.

Також місцевим судом допитані свідки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту доведеності того, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Той факт, що позивач ОСОБА_2 знав на момент реєстрації його як батька дитини, що він не є батьком дитини, вважав недоведеним.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Предметом спору у цій справі є оспорювання батьківства ОСОБА_2 , який записаний батьком дитини.

У такій категорії справ важливим є правильне визначення розподілу обов`язків із доказування.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Колегія суддів наголошує на тому, що сімейне законодавство України встановлює презумпцію батьківства, а саме: батьком дитини вважається визначена законом особа, зокрема, чоловік матері дитини, з яким вона перебуває у шлюбі. Презумпція батьківства може бути спростована за позовом заінтересованої особи.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (частина п`ята статті 136 СК України).

Законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина перша статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захисті піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII).

Таким чином, при вирішенні спорів щодо оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що зміст предмета доказування залежить від особливостей категорії справи; предмет доказування у справі про оспорювання батьківства визначається нормами матеріального права, а саме статтею 136 СК України.

Предметом доказування у спорі про оспорювання батьківства, особою, яка записана батьком дитини (позивачем), є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, а також необізнаність позивача в момент реєстрації, що він не є біологічним батьком дитини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зауважує, що сторона, яка оспорює батьківство, має надати всі необхідні докази, оскільки тягар доказування лежить саме на цій особі.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини другої статті 77, статті 81 ЦПК України відповідачка має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Отже, якщо позивач стверджує, що в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що не є її батьком, то відповідачка має надати докази на спростування таких тверджень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

У цій справі суд першої інстанції встановив, що відповідачка не заперечує проти обставин позову в тій частині, що позивач не є біологічним батьком народженої нею дитини доньки ОСОБА_4 .

У зв`язку з чим посилання суду першої інстанції на те, що ухвалою суду від 18 листопада 2021 року по справі було призначено судову-генетичну експертизу, на вирішення якої було поставлено наступні питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?. 28 березня 2022 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» було направлено на адресу суду лист з повідомленням про повторний виклик ОСОБА_1 з дитиною на експертизу, у зв`язку з неявкою останніх 17 січня 2022 року та 14 лютого 2022 року на експертизу. Однак, у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 з дитиною на експертизу, ухвала про її проведення залишилась без виконання. Та посилання на статтю 109 ЦПК України, яка встановлює, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні, як на підставу для задоволення позову, не можуть бути прийняті до уваги.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність

Тобто, суд має встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

Позивач у позові зазначав, що у нього з відповідачкою були статеві відносини з 2008 року. Вказував про те, що фактично стосунків не мав з відповідачкою з 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки народилася донька ОСОБА_4 . Відповідач повідомила позивачу, що останній є батьком дитини, та, оскільки до настання вагітності між сторонами по справі були статеві відносини, ОСОБА_2 вважав, що є батьком цієї дитини та вирішив укласти шлюб з відповідачем та виправити запис в свідоцтві про народження дитини вказавши його батьком, надав дитині своє прізвище та ім`я по батькові. У 2017 році через сварки та протиріччя шлюб з відповідачем було розірвано, та стягнуто з позивача аліменти.

В свою чергу відповідачка звертає увагу на те, що позивач вказує, що стосунки між ними були з 2008 до 2011 року, а з 2011 року взагалі жодних стосунків з ОСОБА_1 у них не було. Беручи до уваги те, що дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зрозуміло, яким чином позивач, не маючи стосунків з відповідачем з 2011 року, міг думати, що дитина народжена від нього, якщо вагітність триває 9 місяців, отже стосунки між чоловіком та жінкою повинні були бути в січні березні 2012 року, але ж ніяк не до 2011 року, що свідчить про те, що позивач знав, що дитина народжена не від нього.

Відповідачка наголошувала на тому, що їх з позивачем знайомство відбулось в квітні 2008 року, так як вони з ним разом працювали, відносини у них були дружніми, проводили разом час, разом працювали. У 2009 році вона звільнилась з роботи і на протязі 2009-2010 років проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_10 . В подальшому, в липні 2012 року ОСОБА_2 несподівано почав спілкування з нею, вона його повідомила про те, що перебуває на 6 місяці вагітності, на що позивач попросив взяти його хрещеним батьком для дитини, вона повідомила, що їй треба обдумати його пропозицію і їхнє спілкування знову припинилось. У новорічну ніч з 2012 на 2013 рік вона та ОСОБА_2 знову зустрілись, а після цього стали періодично проводити час разом.

Наприкінці лютого 2013 року ОСОБА_2 прийшов до неї та повідомив, що бажає одружитись та стати батьком для дитини. Вона прийняла пропозицію позивача і в березні 2013 року вони подали заяву до РАЦСу і 20 квітня 2013 року уклали шлюб.

Таким чином відповідач наполягає на тому, що позивач задовго до народження дитини знав про те, що вона не є його рідною біологічною донькою. Крім того, 16 липня 2013 року за заявою позивача були внесені зміни до актового запису про народження дитини, після чого прізвище та по батькові дитини були змінені.

Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суд першої інстанції помилково розподілив обов`язки із доказування, з метою повного та всебічного розгляду справи не надав оцінки всім доводам та запереченням сторін.

Суд першої інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі №318/2458/15, провадження №61-916св18, від 12 лютого 2020 року у справі №317/1584/18, провадження №61-12342св19, від 27 жовтня 2020 року у справі №172/125/19, провадження №61-10977св20, від 21 серпня 2019 року у справі №265/597/17, провадження №61-36366св18, згідно з якими чоловік в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є біологічним батьком дитини, однак погодився на реєстрацію його батьком за його особистою заявою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що даний позов про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини є зустрічним та був поданий до суду 24 липня 2018 року, в той час коли 02 травня 2018 року ОСОБА_1 було подано позов про стягнення аліментів.

Шлюб між сторонами було розірвано 27 лютого 2017 року, даний позов подано 24 липня 2018 року, а тому доводи позивача про те, що відповідачка саме під час вирішення питання про розірвання шлюбу повідомила його про те, що він не є біологічним батьком дитини, також не можуть бути прийняті до уваги.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що шлюб між сторонами було зареєстровано 20 квітня 2013 року, заяву про визнання батьківства по відношенню до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 подав 16 липня 2013 року. Тож з врахуванням того, що позивач у своєму позові вказував про те, що фактично стосунків з відповідачкою не мав з 2011 року його доводи про те, що він не знав, що він не є біологічним батьком, відхиляються.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для задоволення апеляційної скарги, тому з урахуванням наведеного, рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства та встановлення всіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_1 судовий збір за звернення з апеляційною скаргою у розмірі 1 057,20 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 15 червня 2022 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 05 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Металургійної районної в м.Кривому Розі ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.