Справа № 183/7918/22
№ 2-з/183/124/22

У Х В А Л А
24 листопада 2022 рокуНовомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Сороки О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом вилучення транспортного засобу та передачі на відповідальне зберігання позивачу без права користування третім особам, -
в с т а н о в и в:
22 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
22 листопада 2022 року позивач також звернулась до суду із заявою про забезпечення, в якій просили забезпечити позов шляхом вилучення транспортного засобу марки: Renault, модель: Trafic, 2011 року випуску, сірого кольору, ДНЗ: НОМЕР_1 , № кузова: НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та передати на відповідальне зберігання без права користування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви, посилається на те, що за змістом позовної заяви вона просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики на загальну суму 253281,23 грн. Виникнення заборгованості зумовлене невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики № 0112-2021 від 01 грудня 2021 року. Водночас, позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача за договором позики було укладено договір застави, згідно якого в заставу було передано рухоме майно: автомобіль марки Renault, модель: Trafic, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2011 року випуску, тип вантажний спеціалізований фургон, колір сірий, державний номер НОМЕР_1 , який належить позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , зареєстрований ТСЦ 6346 від 23 квітня 2021 року.
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно станом на момент укладання договору позики за відповідачем майна не зареєстровано.
На адресу відповідача було направлено повідомлення про намір звернути стягнення на предмет застави, чим було ініційовано процедуру позасудового стягнення предмета застави. В подальшому, відповідач вийшов на зв`язок із позивачем та пообіцяв здійснити погашення заборгованості за договором позики, однак свою обіцянку не виконав.
Експлуатація, пошкодження транспортного засобу, що належить на праві приватної власності відповідачу, призводить до значної втрати оціночної вартості такого майна, на яке можливо звернути стягнення.
Тому, позивач вважає, що транспортний засіб, який належить відповідачу на праві приватної власності марки: Renault, модель: Trafic, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2011 року випуску, тип вантажний спеціалізований фургон, колір сірий, державний номер НОМЕР_1 , має бути вилучений та переданий на відповідальне зберігання без права користування позивачу, що одночасно є заставодержателем.
Відповідно до ст.. 149 ч. 2 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до п. 2-4, 7 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, або передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 153 ч.ч. 1, 3-7 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.
Згідно роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Суд має з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
При цьому забезпечення позову може бути оскаржено, може бути прийнято зустрічне забезпечення, заміна виду забезпечення позову, скасування заходів забезпечення позову тим же судом, відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. За своєю природою заходи забезпечення позову в цивільному процесі мають тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання судового акта, яким закінчується вирішення спору по суті.
Наведене узгоджується і з правовими позиціями Верховного Суду України (постанови від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16 (№ в ЄДРСРУ 57933051). Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання як утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що підлягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Крім вищезазначеного, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.
Проаналізувавши документи, додані до позову, суддя вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.
Як встановлено судом, предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики.
При цьому, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в день укладення кредитного договору № 0112-2021 від 01.12.2021 року також було укладено договір застави транспортного засобу марки Renault, модель: Trafic, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 , 2011 року випуску, тип вантажний спеціалізований фургон, колір сірий, державний номер НОМЕР_1 , який заявник і просить вилучити та передати на спеціальне зберігання.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. При цьому судом має бути дотримана співмірність у застосуванні заходів вжиття забезпечення позову, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Забезпечення позову шляхом вилучення майна автомобіля у власника є надмірним, на думку суду, втручанням у реалізацію права власності (зокрема володіння та користування рухомим майном), а тому у задоволенні вимог заяви суд відмовляє, оскільки обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не передбачений ч. 1 ст. 150 ЦПК України у виді вилучення автомобіля та передача його на відповідальне зберігання ОСОБА_1 , та не є належним у розумінні процесуального закону.
Таким чином, виходячи із змісту позовних вимог, предметом якого є стягнення заборгованості, обраного способу забезпечення позову та зазначених причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов у вимогах заяви, суд не вбачає прямий зв`язок між заявленими позовними вимогами та способом забезпечення позову.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суддя,-
п о с т а н о в и в :
Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом вилучення транспортного засобу та передачі на відповідальне зберігання позивачу без права користування третім особам.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Суддя Сорока О.В.