Справа № 175/1050/22
Провадження № 2/175/347/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтування позову зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу він є власником земельної ділянки загальною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» з кадастровим номером :02:017:0058, розташована в АДРЕСА_1 . Він вирішив поділити належну йому земельну ділянку на три рівних за площею земельні ділянки по 0,04 га. кожна. Після чого Комунальним підприємством «Архітектурне бюро» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області належним ОСОБА_1 земельним ділянкам були присвоєні відповідні кадастрові номери та адреси: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:018:0092), АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:018:0093), АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:018:0091). На початку серпня 2021 року він на кожній з належних йому земельних ділянок збудував по одному будинку для членів родини. На початку травня 2022 року він повністю завершив будівництвом всі три житлові будинки, однак при введенні в експлуатацію завершених будівництвом будинків, виявилося, що всі три будинки є об`єктами самочинно будівництва. Наразі в позасудовому порядку оформити своє право власності позивач не має змоги у зв`язку з чим просив суд визнати за ним право власності на наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 93,9 кв.м. та житловою площею 43,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 0,04 га кадастровий номер :02:018:0092 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; житловий будинок загальною площею 94,0 кв.м. та житловою площею 43,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці загальною площею 0,04 га кадастровий номер :02:018:0093 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; житловий будинок загальною площею 93,8 кв.м. та житловою площею 43,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці загальною площею 0,04 га кадастровий номер :02:018:0091 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги з підстав, викладених у позові підтримує та просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, селищний голова надав суду заяву про слухання справи за відсутності представника ради та вирішити спір відповідно до вимог чинного законодавства.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи здійснення розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2021 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка загальною площею 0,12 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» з кадастровим номером :02:017:0058, розташована в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 вирішив поділити належну йому земельну ділянку на три рівних за площею земельні ділянки по 0,04 га. кожна. Після чого Комунальним підприємством «Архітектурне бюро» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області належним ОСОБА_1 земельним ділянкам були присвоєні відповідні кадастрові номери та адреси: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:018:0092), АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:018:0093), АДРЕСА_2 (кадастровий номер :02:018:0091).

На думку ОСОБА_1 він мав право використовувати належні йому земельні ділянки за їх цільовим призначенням, у зв`язку з чим на початку серпня 2021 року позивач на кожній з належних йому земельних ділянок збудував по одному будинку для членів родини. На початку травня 2022 року ОСОБА_1 повністю завершив будівництвом всі три житлові будинки.

Однак при введенні в експлуатацію завершених будівництвом будинків, виявилося, що всі три будинки є об`єктами самочинно будівництва, оскільки як повідомили в інспекції ДАБК, згідно чинного законодавства, ОСОБА_1 перед початком будівництва спочатку повинен був звернутися за відповідним дозволом на будівництво - подати першу декларацію про намір забувати належні мені земельні ділянки. І тільки потім, після завершення будівництва, ще раз звернутися вже за введенням в експлуатацію збудованих ОСОБА_1 будинків - отримати декларацію про готовність до експлуатації належних йому будинків.

Фактично незнання ОСОБА_1 законів у галузі будівництва призвело до негативних для нього наслідків, оскільки відповідно до положень ч.1 ст. 376 ЦК України будівництво всіх трьох будинків вважається самочинним, хоча зазначене будівництво і не порушує прав жодних осіб, в тому числі прав сусідів чи відповідної територіальної громади.

На даний час чинним законодавством не передбачено введення в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів, а тому ОСОБА_1 не має жодної можливості ввести в експлуатацію та належним чином оформити своє право власності на вищезазначені домоволодіння.

Додатково, у чинним на даний час «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» передбачено, що уразі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.», тому не потребує доведення та обставина, що на даний час в Україні самочинно збудоване нерухоме майно приймається в експлуатацію згідно з вищезазначеним Порядком виключно після того, як на самочинно збудоване нерухоме майно за рішенням суду буде визнано право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини в державі, тому ОСОБА_1 не повинен чекати, доки буде прийнятий порядок введення в експлуатацію самочинно збудованих житлових будинків чи доки буде ліквідовано ДАБІ в тому вигляді, в якому вони зараз існують. Адже, для підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації житлового будинку буде достатньо звіту про проведення технічного обстеження його будівельних конструкцій та інженерних мереж відповідним фахівцем.

Відповідно до 3-х Витягів з Реєстру Будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на будинки: АДРЕСА_1 ; №47-А; АДРЕСА_4 , які поведені сертифікованим експертом ОСОБА_2 (свідоцтво №44319620 від 06.04.2018 року; свідоцтво про членство у ВГО «Асоціація експертів будівельної галузі»): встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації зазначених житлових будинків. А також, що об`ємно-планувальні й конструктивні схеми усіх будинків не суперечать вимогам державних стандартів і будівельних норм. Дефекти й ушкодження, які можуть знизити довговічність конструкцій будинків відсутні.

Відповідно до положень ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376 ЦК України).

Самочинно збудовані ОСОБА_1 домоволодіння не порушують прав жодних осіб та були збудовані позивачем з дотриманням усіх будівельних та санітарних норм.

Тому ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки, на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності на самочинно збудовані житлові будинки на належних йому земельних ділянках.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 375, 376 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 44, 48, 49, 51, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 121, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 223, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіальної громади Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на домоволодіння задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на наступне нерухоме майно:

?житловий будинок загальною площею 93,9 кв.м. та житловою площею 43,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці загальною площею 0,04 га кадастровий номер :02:018:0092 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

?житловий будинок загальною площею 94,0 кв.м. та житловою площею 43,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 на земельній ділянці загальною площею 0,04 га кадастровий номер :02:018:0093 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;

?житловий будинок загальною площею 93,8 кв.м. та житловою площею 43,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 на земельній ділянці загальною площею 0,04 га кадастровий номер :02:018:0091 з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко