ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5200/20 Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/509/22 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Сампари Н.М.,

Починка В.В. та його представника адвоката Бутрина С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2022 року, повний текст якої складено 5 квітня 2022 року, постановлену суддею Черніцькою І.М. у справі №607/5200/20 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із скаргою про визнання неправомірними дій головного державного виконавця, визнання неправомірними та та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження №65907943 від 30 червня 2021 року та про накладення штрафу від 16 серпня 2021 року.

Скаргу обґрунтовано тим, що заявниці не було відомо про відкрите відносно неї виконавче провадження, оскільки копію постанови про відкриття виконавчого провадження остання отримала лише 18 серпня 2021 року, що свідчить про порушення державним виконавцем вимог ст. 28 Закону України Про виконавче провадження, згідно якої документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Крім цього, рішення суду щодо встановлення графіку зустрічей із сином не виконує саме ОСОБА_2 , оскільки на зустрічі із сином у встановлені судом дні та години не з`являвся.

Також зазначає, що працівники державної виконавчої служби неналежно повідомляли ОСОБА_1 про вчинення тих чи інших дій.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2021 року вчинені відповідно до закону, в межах наданих повноважень, судом не встановлено доказів протиправних дій або бездіяльності державного виконавця. Сам по собі факт порушення державним виконавцем строку направлення постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування такої постанови. Постанова державного виконавця від 16 серпня 2021 року про накладення на боржника штрафу скасована постановою в.о. начальника відділу ДВС Кущаком В. за №45/01 від 3 вересня 2021 року за результатами проведеної перевірки законності виконавчого провадження №65907943, а тому суд першої інстанції не вбачав підстав для визнання її протиправною та скасування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти судове рішення, яким скаргу задовольнити. Вказує, що ухвала винесена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без всебічного зясування всіх обставин, що мають значення для справи. Суд не врахував, що ОСОБА_2 сам не виконує судового рішення, про примусове виконання якого звернувся до ДВС, не зявляється на зустрічі із сином, що підтверджується показаннями свідків та актами від 4.09.2021, 12.09.2021, 18.09.2021, 02.10.2021, 10.10.2021, 16.10.2021, 24.10 2021, 06.11.2021 року, однак суд не надав оцінки цим доказам.

Висновок суду про те, що невчасне надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження не може бути підставою для скасування такої постанови, є необгрунтованим, так як цей аргумент ОСОБА_1 заявляла лише як додаткову обставину. Основним аргументом і підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 вказує невиконання судового рішення самим ОСОБА_2 , однак суд не відобразив цього в ухвалі.

Також суд не врахував як доказ невиконання рішення суду саме ОСОБА_2 перебування останнього за кордоном.

Суд не взяв до уваги жодного із вказаних заявницею доказів не виконання рішення суду саме ОСОБА_2 , не навів мотиви їх відхилення, не зробив будь-якого аналізу пояснень заявниці та не надав жодної відповіді на її аргументи, а тому порушив її право на справедливий суд, гарантоване ст. 55 Конституції України та ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

У відзиві ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі заяви стягувача про прийняття до примусового виконання виконавчого листа у справі №607/5200/20, який видано на підставі судового рішення, що набрало законної сили. Дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вчинені відповідно до закону та в межах повноважень державного виконавця.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Сампари Н.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його представника адвоката Бутрина С.В., які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24 березня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_2 та встановлено графік його участі у спілкуванні та вихованні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні та проведенні побачень з сином. Побачення та спілкування з дитиною проводити у перший рік після набрання судовим рішенням законної сили в присутності матері ОСОБА_1 , а в подальшому без присутності матері.

Рішення суду не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили.

4 червня 2021 року Тернопільським міськрайонним судом у даній справі видано виконавчий лист №607/5200/20.

23 червня 2021 року ОСОБА_2 подав до ДВС заяву про примусове виконання зазначеного виконавчого листа.

30 червня 2021 року Головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. за заявою ОСОБА_2 про примусове виконання вказаного виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №65907943).

16 серпня 2021 року Головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хомик Ю.М. винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн. на користь держави за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника вчинити певні дії.

Постановою №45/01 про результати перевірки законності виконавчого провадження №65907943 від 3 вересня 2021 року в.о. началька відділу ДВС у м.Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) В.Кущаком скасовано постанову про накладення штрафу №65907943 від 16.08.2021 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції врахував, що виконавче провадження відкрито за заявою стягувача про виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Одночасно із відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем згідно вимог ст.ст. 26, 27 Закону України Про виконавче провадження вирішено питання щодо стягнення виконавчого збору. Виконавчий лист не визнано таким, що не підлягає виконанню. Дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2021 року вчинені відповідно до закону в межах наданих повноважень.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині скасування постанови щодо накладення штрафу, суд першої інстанції врахував, що ця постанова скасована, а тому не вбачав підстав для визнання її незаконною та скасування.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, ч.5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 3, 4 ст. 27 даного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Оскільки виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили, відкрито за заявою стягувача у відповідності до зазначених норм Закону; встановлених ч.4 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання не було, виконавчий лист не визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому дії державного виконавця щодо прийняття виконавчого документа до виконання є правомірними, вчиненими в межах наданих законом повноважень, тому, відповідно, відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що основною підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 вказувала ту обставину, що ОСОБА_2 сам не виконує судового рішення, про примусове виконання якого звернувся до ДВС, не зявляється на зустрічі із сином, що підтверджується показаннями свідків та актами від 4.09.2021, 12.09.2021, 18.09.2021, 02.10.2021, 10.10.2021, 16.10.2021, 24.10 2021, 06.11.2021 року, перебуває за кордоном, однак суд не надав оцінки цим доводам та доказам, а прийняв до уваги і надав оцінку лише додатковому аргументу щодо невчасного надіслання постанови про відкриття виконавчого провадження, колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступних мотивів.

Доводи заявниці про перебування стягувача ОСОБА_2 за межами України суд першої інстанції врахував та встановив, що на час подання заяви про примусове виконання судового рішення ОСОБА_2 був на території України, що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України від 4.01.2022 року. Крім цього, суд зазначив, що відповідно до ст. 16 Закону України Про виконавче провадження стягувач вправі реалізувати свої права через представника.

З врахуванням наведеного, періодична відсутність ОСОБА_2 на території України не може бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження чи скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Що стосується доводів про те, що ОСОБА_2 сам не виконує судового рішення, а невиконання зі сторони ОСОБА_1 не було, колегія суддів зазначає, що Законом України Про виконавче провадження не передбачено обовязку державного виконавця при прийнятті до виконання виконавчого документа та вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження зясовувати, чи ухилявся боржник від добровільного виконання. У разі надходження заяви стягувача про примусове виконання рішення та відповідності виконавчого документа вимогам закону виконавець зобовязаний відкрити виконавче провадження та одночасно вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Зазначені заявницею обставини, що ОСОБА_2 сам не виконує судового рішення, про примусове виконання якого звернувся до ДВС, не зявляється на зустрічі із сином, що підтверджується показаннями свідків та актами від 4.09.2021, 12.09.2021, 18.09.2021, 02.10.2021, 10.10.2021, 16.10.2021, 24.10 2021, 06.11.2021 року, не мають правового значення для вирішення спору про законність постанови про відкриття виконавчого провадження; крім цього, ці обставини мали місце після відкриття виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд суд не взяв до уваги жодного із вказаних заявницею доказів невиконання рішення суду саме ОСОБА_2 , не навів мотиви їх відхилення, не зробив будь-якого аналізу пояснень заявниці та не надав жодної відповіді на її аргументи, а тому порушив її право на справедливий суд, гарантоване ст. 55 Конституції України та ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, колегія суддів також оцінює критично, так як із змісту мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд оцінив усі твердження заявниці, в тому числі про те, що ОСОБА_2 сам не зявляється на побачення із сином, щодо його перебування за кордоном, надав оцінку показам свідків, а саме : зазначив, що вони не мають правового значення для вирішення даного спору.

Суд надав оцінку всім доводам ОСОБА_1 та прийшов до законного і обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

При цьому суд першої інстанції вірно зазначив про відсутність обовязку суду надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, про що зазначає Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Також законною та обгрунтованою є ухвала суду в частині відмови у скасуванні постанови щодо накладення штрафу, так як ця постанова скасована 3 вересня 2021 року начальником відділу ДВС. В апеляційній скарзі жодними доводами не обгрунтовано незаконність ухвали суду в цій частині.

Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2022 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Бершадська Г.В.