Справа № 211/8127/21
Провадження № 2/211/1763/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 травня 2022 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, та просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на ухилення відповідача від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків. В обґрунтування позову зазначила, що вона ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) уклала шлюб із ОСОБА_2 зареєстрований 10.05.2014 Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №157. До укладення шлюбу вони з відповідачем перебували в фактичних шлюбних стосунках, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . Під час державної реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС відповідач визнав своє батьківство відносно ОСОБА_5 , реєстрація народження дитини відбулася за нашою спільною заявою. Шлюбно-сімейні стосунки між позивачем та ОСОБА_2 припинено з березня 2015 року у зв`язку з несумісністю характерів, відсутністю взаєморозуміння, втратою почуттів любові та взаємоповаги. Із того часу вони мешкають окремо, будь-яких стосунків не підтримують. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.09.2016 у справі №211/2122/16-ц, яке набрало законної сили 07.10.2016, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після припинення між ними шлюбно-сімейних стосунків малолітня донька ОСОБА_6 залишилась проживати з позивачем, спір про визначення місця проживання доньки між ними відсутній та ніколи не виникав, оскільки відповідач беззаперечно погодився, аби малолітня ОСОБА_5 залишилась проживати з позивачем. Фактично позивач з донькою проживають за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2015 року та по теперішній час. Разом з ними проживає співмешканець позивачки ОСОБА_7 , який також приймає участь у вихованні, навчанні доньки ОСОБА_8 та надає матеріальну допомогу на її утримання. З того часу ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виховання дитини, припинив проявляти до доньки інтерес, цікавитись її життям, здоров`ям, приймати участь у її навчанні фізичному та духовному розвиткові. ОСОБА_2 взагалі не спілкується з донькою, навіть в мінімальному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Спочатку позивач намагалась розмовляти з цього приводу з відповідачем, аби він приділяв увагу дитині, однак вжиті нею неодноразові спроби виявились марними. Усією своєю поведінкою ОСОБА_2 давав можливість зрозуміти, що позивач з донькою для нього запишись в минулому, а він розпочав нове життя, в якому місця та вільного часу для дитини у нього немає. У зв`язку з цим позивач почала висловлювати попередження, що у випадку продовження ігнорування ним дитини ОСОБА_5 та не прийняття участі у її вихованні, матеріальному забезпеченні позивач вимушена буде звернутись до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. У відповідь на це відповідач висловлював згоду на позбавлення його батьківських прав. Наразі малолітня ОСОБА_5 є ученицею 4-а класу Криворізької загальноосвітньс школи І-ІІІ ступенів №23, де навчається з першого класу. За час навчання в школі зарекомендувала себе здібною, старанною, комунікабельною, творчою особистість. Вихованням дитини відповідач займаєтьсь, здійснює контроль за її навчанням, приймає активну учасі у житті її класу та школи, відвідую батьківські збори, завжди підтримує контакт з класним керівником та вчителями. Зі свого боку батько ОСОБА_2 жодного інтересу до навчального процесу доньки не проявляє, не переймається її успіхами у навчанні, батьківсьі збори жодного разу не відвідував. Вказані обставини підтверджуються характеристикою навчального закладу. Не проявляє відповідач інтересу й до стану здоров`я доньки ОСОБА_8 . Як слідує з відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР» №1775 від 26.11.2021 року на адвокатський запит за №46 від 18.11.2021 Адвокатського бюро «Євген Морозова», дитина ОСОБА_5 перебуває під наглядом сімейного лікаря ОСОБА_9 з народження. За весь період медичного супроводу дитиною опікувалась лише позивач як її мати; своєчасно з`являлась з дитиною на планові огляди, сумлінно виконувала рекомендації лікаря щодо прийому дитиною медичних препаратів. Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримані доньки надавав не стабільно та в незначному розмірі, у квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.05.2018 у справі №211/1927/18, якою змінено рішення Довгинцівського районно суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2017, присуджено стягнення ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 1000 грн., щомісячно починаючи з 28.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду апеляційної інстанції Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.05.2018 видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до Довгинцівського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області. Постановою державного виконавця від 25.05.2018 відкрито виконавче провадження за №56480230. Не дивлячись на те, що розмір присуджених судом аліментів в розрізі із сучасною економічною ситуацією в України, кризою є мізерним, рішення суду про стягнення аліментів відповідач належним чином не виконує, в результаті чого станом на 01.11.2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 10 640 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Аби забезпечувати для дитини належний рівень життя та задовольняти її першочергові потреби позивач офіційно працює та має стабільний дохід. Зазначені обставини в їх сукупності, на переконання позивача, безсумнівно є свідченням незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої доньки ОСОБА_3 , фактично умисним самоусуненням від виконання батьківських обов`язків та свідомим нехтуванням їх виконанням.

Ухвалою суду від 11 січня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 07.04.2022 року витребувано докази по справі.

Представник позивача ОСОБА_10 до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду заяву про визнання позову, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки та просив справу розглянуни за його відсутності.

Представник Служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної в місті ради до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, рішення прийняти враховуючи інтереси дитини.

Представник Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в міста ради просили долучити до матеріалів справи висновок виконкому Довгинцівської районної в місті ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про задоволення позову з таких мотивів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) уклала шлюб із ОСОБА_2 зареєстрований 10.05.2014 Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №157. До укладення шлюбу вони з відповідачем перебували в фактичних шлюбних стосунках, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_3 . Під час державної реєстрації народження дитини в органах ДРАЦС відповідач визнав своє батьківство відносно ОСОБА_5 , реєстрація народження дитини відбулася за нашою спільною заявою. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.09.2016 у справі №211/2122/16-ц, яке набрало законної сили 07.10.2016, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після припинення між ними шлюбно-сімейних стосунків малолітня донька ОСОБА_6 залишилась проживати з позивачем, спір про визначення місця проживання доньки між ними відсутній та ніколи не виникав, оскільки відповідач беззаперечно погодився, аби малолітня ОСОБА_5 залишилась проживати з позивачем. Фактично позивач з донькою проживають за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2015 року та по теперішній час. Разом з ними проживає співмешканець позивачки ОСОБА_7 , який також приймає участь у вихованні, навчанні доньки ОСОБА_8 та надає матеріальну допомогу на її утримання. З того часу ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виховання дитини, припинив проявляти до доньки інтерес, цікавитись її життям, здоров`ям, приймати участь у її навчанні фізичному та духовному розвиткові. ОСОБА_2 взагалі не спілкується з донькою, навіть в мінімальному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Усією своєю поведінкою ОСОБА_2 давав можливість зрозуміти, що позивач з донькою для нього запишись в минулому, а він розпочав нове життя, в якому місця та вільного часу для дитини у нього немає. Наразі малолітня ОСОБА_5 є ученицею 4-а класу Криворізької загальноосвітньс школи І-ІІІ ступенів №23, де навчається з першого класу. За час навчання в школі зарекомендувала себе здібною, старанною, комунікабельною, творчою особистість. Вихованням дитини відповідач займаєтьсь, здійснює контроль за її навчанням, приймає активну учасі у житті її класу та школи, відвідую батьківські збори, завжди підтримує контакт з класним керівником та вчителями. Зі свого боку батько ОСОБА_2 жодного інтересу до навчального процесу доньки не проявляє, не переймається її успіхами у навчанні, батьківсьі збори жодного разу не відвідував. Вказані обставини підтверджуються характеристикою навчального закладу. Не проявляє відповідач інтересу й до стану здоров`я доньки ОСОБА_8 . Як слідує з відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР» №1775 від 26.11.2021 року на адвокатський запит за №46 від 18.11.2021 Адвокатського бюро «Євген Морозова», дитина ОСОБА_5 перебуває під наглядом сімейного лікаря ОСОБА_9 з народження. За весь період медичного супроводу дитиною опікувалась лише позивач як її мати; своєчасно з`являлась з дитиною на планові огляди, сумлінно виконувала рекомендації лікаря щодо прийому дитиною медичних препаратів. Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримані доньки надавав не стабільно та в незначному розмірі, у квітні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з нього аліментів. Так, постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.05.2018 у справі №211/1927/18, якою змінено рішення Довгинцівського районно суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.10.2017, присуджено стягнення ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі по 1000 грн., щомісячно починаючи з 28.04.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду апеляційної інстанції Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.05.2018 видано виконавчий лист, який пред`явлено на примусове виконання до Довгинцівського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області. Постановою державного виконавця від 25.05.2018 відкрито виконавче провадження за №56480230. Рішення суду про стягнення аліментів відповідач належним чином не виконує, в результаті чого станом на 01.11.2021 року виникла заборгованість в загальному розмірі 10 640 грн. 00 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Аби забезпечувати для дитини належний рівень життя та задовольняти її першочергові потреби позивач офіційно працює та має стабільний дохід. Зазначені обставини в їх сукупності, на переконання позивача, безсумнівно є свідченням незацікавленості відповідача життям, здоров`ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої доньки ОСОБА_3 , фактично умисним самоусуненням від виконання батьківських обов`язків та свідомим нехтуванням їх виконанням.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилалася зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 Сімейного кодексу України є усталеною.

Відповідно до висновку Довгинцівської районної в місті ради «Щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », виконком Довгинцівської районної в місті ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Оскільки наведені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати, як ухилення відповідача від належного виховання своєї дитини, свідомої зневаги своїми обов`язками, суд вважає встановленим, що відповідач не займається вихованням доньки , не виявляє щодо неї батьківського піклування, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, тим більше відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, а оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеними заявлені вимоги та вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне зазначено в частині 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст. 150, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 288 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, що народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНН НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (, 49000 м. Дніпро, вул.. Челюскіна, 1 ) повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_2 , 50 % судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 коп., сплаченого, згідно з квитанцією № 0.0..1 від 14.12.2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.05.2022 року.

Суддя: Н. О. Сарат