ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3665/22Головуючий у 1-й інстанції Братасюк В.М.
Провадження № 22-ц/817/861/22 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/3665/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2022 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення: 1) матеріальної шкоди, яка полягає в поверненні 1 272 (одної тисячі двісті сімдесят дві) гривні, утриманих з пенсії та 464 (чотириста шістдесят чотири) гривні збитків утриманих за сплату судового збору; 2) стягнення 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди (а.с. 1-2).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що працівниками ГУНП в Тернопільській області було винесено постанову ЕАН 4071832 від 15 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в сумі 510 гривень. Стягнення було накладене за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки за твердженням поліцейського позивач, 15 квітня 2021 року о 13 годині 58 хвилин в с. Нижні Лубянки Тернопільської області, керував ТЗ ЗАЗ 110557, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому не було ввімкнено ближнього світла фар чи денних ходових вогнів поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8. Правил дорожнього руху України. Постанова не набрала законної сили та була ОСОБА_1 оскаржена до Збаразького районного суду Тернопільської області. Рішенням суду від 26 листопада 2021 року у справі №598/1362/21, позов ОСОБА_1 задоволено - постанову поліцейського скасовано, провадження у справі закрито. У зв`язку з цим позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівників патрульної поліції, які полягали у безпідставному притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, а також зверненні постанови до примусового виконання в органи ДВС, з наступним стягненням з його пенсії 1 272 гривень та необхідності сплати судового збору в сумі 454 гривень за звернення до Збаразького районного суду з адмінпозовом, позивачу було завдано значної моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, що мало прояв у стражданнях, пов`язаних з порушенням нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, постійні переживання стосовно притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції в Тернопільській області (вул. Валова, 11, м. Тернопіль), Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ) про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди - відмовлено.

Судові витрати віднесено на рахунок держави (а.с. 84-86).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2022 року у справі №607/3665/22 за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Тернопільській області, ДКСУ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити, посилаючись на те, що воно є незаконним, судом неповно з`ясовано обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права (а.с. 97-100, 103-107).

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначив, що при розгляді справи, суд формально підійшов до її розгляду та не з`ясував усіх обставин справи. Вказує на те, що в основу рішення суду першої інстанції було покладено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, хоча ці обставини не були доведені належними та допустимими доказами. Зокрема, суд зазначив, що судом не встановлено умислу поліцейського щодо умисного незаконного притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності. При цьому, суд посилається на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року у справі №598,1362/21, в якій питання умислу поліцейського не досліджувалось, а лише факт відповідності постанови про адміністративне правопорушення та законність притягнення до адмінвідповідальності. Таким чином, суд порахував встановленим факт відсутності умислу поліцейського при відсутності належних та допустимих доказів. Більше того, позивач не мав жодної можливості і не скористався встановленим законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення: 1) жодного протоколу про адміністративне правопорушення в його присутності не складалось і йому не вручалось; 2) постанова про адміністративне правопорушення складена посадовою особою, з якою ОСОБА_1 не спілкувався, тобто, постанова складалась заочно; 3) жодного розгляду справи про адміністративне правопорушення за участі позивача не відбувалось, оскільки він навіть не знав дати, місця, часу розгляду справи та не роз`яснили його права; 4) про існування самої постанови йому стало відомо, коли з виконавчої служби на його адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження; 5) жодної відеофіксації поліцейськими не проводилось. Більше того, судом мало місце грубе порушення норм матеріального права, оскільки не було застосовано судову практику Європейського Суду з прав людини.

Від Головного управління національної поліції в Тернопільській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що ОСОБА_1 пов`язує свої душевні страждання із винесенням поліцейським відділення поліції №4 (м. Збараж) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягненням з його пенсії 1 272 гривні, 454 гривні судового збору і послуг банку в розмірі 10 гривень. Проте, грошові кошти були утримані із пенсії позивача не поліцією, а виконавчою службою, внаслідок відкриття відносно нього виконавчого провадження, через несплату штрафу. Постанова на ОСОБА_1 була складена 15 квітня 2021 року, до суду з оскарженням даної постанови позивач звернувся 01 вересня 2021 року, а грошові кошти були стягнуті в січні 2022 року. Таким чином, ОСОБА_1 після винесення рішення Збаразького районного суду Тернопільської області №598/1362/21 від 02 вересня 2021 року, яке ГУНП в Тернопільській області не оскаржувало, мав звернутись до виконавчої служби для закриття відносно нього виконавчого провадження. Саме бездіяльність позивача після винесення судового рішення на його користь призвела до утримання з його пенсії грошових коштів. Щодо сплати ним судового збору, то в позовній заяві про оскарження постанови ЕАН №4071832 від 15 квітня 2021 року за ч.2 ст.122 КУпАП, позивач не просив суд стягнути на його користь з ГУНП в Тернопільській області сплачений ним судовий збір. Рішенням суду від 26 листопада 2021 року даний позов був задоволений повністю. Крім того, в рамках розгляду адміністративної справи за ч.2 ст.122 КУпАП судом не встановлено жодного факту протиправної чи незаконної дії чи бездіяльності зі сторони поліцейського у відношенні особи позивача. У випадку ж наявності такої дії чи бездіяльності, судом було б ініційовано передачу відповідних матеріалів до органів ДБР, прокуратури чи інших компетентних органів для проведення подальшого розслідування по факту. З наведеного випливає, що зі сторони органу поліції відсутні будь-які протиправні дії. Тому, твердження позивача висловлене в тексті позову про те, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено ступенем вини відповідача, а саме: вчиненням ним протиправної поведінки умисно є абсолютно безпідставним та жодним чином не підтвердженим. Більше того, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівника поліції в межах адміністративного провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням його прав. ОСОБА_1 не доведено та не додано розрахунку заподіяння йому моральних або фізичних страждань, чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми.

Державна казначейська служба України своїм правом на відзив не скористалася.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що поліцейським ГУНП в Тернопільській області було винесено постанову ЕАН 4071832 від 15 квітня 2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення в сумі 510 гривень.

Стягнення було накладене за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки за твердженням поліцейського позивач, 15 квітня 2021 року о 13 годині 58 хвилин в с. Нижні Лубянки Тернопільської області, керував ТЗ ЗАЗ 110557, д.н.з. НОМЕР_1 , на якому не було ввімкнено ближнього світла фар чи денних ходових вогнів поза населеним пунктом, чим порушив п.9.8. Правил дорожнього руху України.

12 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП №66054350 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 1 020 гривень згідно постанови №ЕАН 4071832 виданої 15 квітня 2021 року (а.с. 29).

Дану постанову позивач оскаржив до Збаразького районного суду Тернопільської області.

Рішенням Збаразького районного суду Тернопільської області від 26 листопада 2021 року, у справі №598/1362/21, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції вТернопільській області про скасування постанови серії ЕАН №4071832 від 15 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі - задоволено.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАН №4071832 від 15 квітня 2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень - скасовано.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП України - закрито за відсутністю складу адмінправопорушення (а.с. 3-6).

Проте, 07 грудня 2021 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення, а саме штрафу з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 1 020 гривень та виконавчого збору в сумі 252 гривень на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №66054350 і в січні 2022 року Ланівецьким об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України вказана постанова виконана (а.с. 34).

14 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Тернопільській області зі скаргою про повернення частини його пенсії в сумі 1 272 гривні (а.с. 8).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, так і в судовому розгляді у суді. У результаті розгляду його адміністративного позову органом судової влади ухвалене рішення про задоволення позову та скасовано постанову, винесену іншим органом владних повноважень, що є, на думку суду, достатньою моральною сатисфакцією у даній ситуації. Окрім цього, сам по собі факт скасування рішенням суду постанови поліцейського про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може бути самостійною підставою автоматичного виникнення в особи права на отримання морального відшкодування, якщо при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку 15 квітня 2021 року, поліцейським, як носієм державної влади, при тлумаченні закону, оцінюванні фактів або доказів, не було допущено випадків злого умислу (malice) або грубої недбалості (gross negligence); іншими словами ненавмисні помилки (unintentional failings), допущені під час здійснення повноважними особами їхніх функцій виключають відповідальність за заподіяння шкоди. Також основоположним принципом цивільного судочинства, на відміну від адміністративного, є змагальність сторін і обов`язок кожного учасника доводи обставини, на які він посилається на обґрунтування вимог чи заперечень. Зазначаючи про наявність постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, з наступним скасуванням постанови рішенням суду, позивач не довів суду належними, допустимими та достатніми доказами, за європейським стандартом доказування "поза розумним сумнівом", яким саме чином було порушеного його звичний режим життя і спричинено незручності, якщо так, то які саме - участь позивача в судових засіданнях аж ніяк не може свідчити про приниження його честі і гідності періодичним відвідуванням судових установ - швидше навпаки про довіру позивача до національних судових органів та бажання активно користуватися правом на судовий захист його порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу.

Що ж до вимоги про стягнення з позивача органами ДВС 1 272 гривень в січні 2022 року на виконання скасованої Збаразьким судом постанови від 15 квітня 2021 року та 454 гривень судового збору, сплаченого при зверненні до Збаразького суду з позовом про скасування постанови, котрі ОСОБА_1 ідентифікував, як завдану відповідачами матеріальну шкоду, суд наголосив на те, що грошові кошти в сумі 1 272 гривень були утримані в січні 2022 року з пенсії відповідача не органами нацполіції, а органами ДВС в ході примусового виконання постанови ЕАН 4071832 від 15 квітня 2021 року. При цьому після скасування рішенням суду спірної постанови в листопаді 2021 року, позивач, як учасник виконавчого провадження, отримавши копію рішення суду, був вправі звернутися в органи ДВС з заявою про закриття виконавчого провадження, що унеможливило б стягнення з пенсії позивача у січні 2022 року. Однак, позивачем цього не було зроблено. Суд не вбачає в діях органів нацполіції умислу на заподіяння позивачу матеріальної шкоди, адже спірну постанову було звернено до примусового виконання, коли вона набрала законної сили - судом встановлено, що при вирішенні питання про відкриття провадження Збаразьким судом у справі №598/1362/21, ухвалою суду від 02 вересня 2021 року вирішувалося питання поновлення строку на звернення до суду з адмінпозовом.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитися не може, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначив, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема, незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриттям справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон №266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність працівників поліції заподіяли позивачу моральну шкоду.

Проте суд першої інстанції на порушення частини четвертої статті 263 ЦПК України не врахував правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), відповідно до якого закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як пояснив позивач у судовому засіданні першої інстанції, що внаслідок неправомірних дій працівників поліції, які полягали у безпідставному притягненні його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, позивачу було завдано значної моральної шкоди, що мало прояв у стражданнях, пов`язаних з порушенням нормальних життєвих зв`язків, погіршення відносин з оточуючими, постійні переживання стосовно притягнення до адміністративної відповідальності. Також ствердив про упереджене до нього ставлення зі сторони відповідача - фактично було відмовлено в реалізації права на захист, відчув повну безпомічність перед посадовими (службовими) особами органів державної влади, що підірвало віру у можливість захисту інтересів правовими методами. Також був змушений витрачати час за зібрання доказів, складання документів, звернення до суду та участь в судових засіданнях, що призвело до зриву життєвих планів, вимушеного нервування, до стресових станів під час кожного судового засідання.

Відповідно до п.9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позивачу внаслідок незаконного притягнення до адмінінстративної відповідальності була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, порушенні нормальних життєвих зв`язків. При визначенні розміру моральної шкоди апеляційний суд враховує обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, враховує вимоги розумності і справедливості, про що зазначено в п.п.3, 5 Постанови, та вважає, що стягненню на відшкодування моральної шкоди підлягає сума в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає в стягненні 1 272 (одної тисячі двісті сімдесят дві) гривні, утриманих з пенсії, колегія суддів вважає обґрунтованою, оскільки про стягнення з позивача вказаних грошових коштів в примусовому порядку до державної виконавчої служби звернувся відповідач, в зв`язку з чим постановою про відкриття виконавчого від 12 липня 2021 року провадження ВП №66054350 головний державний виконавець Збаразького відділу ДВС у Тернопільській області вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 020 гривень згідно постанови №ЕАН 4071832 виданої 15 квітня 2021 року (а.с. 29).

07 грудня 2021 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення, а саме: штрафу з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 1020 гривень та виконавчого збору в сумі 252 гривень на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП №66054350, не дивлячись на те, що 26 листопада 2021 року рішенням Збаразького районного суду скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення і провадження по справі закрито, про що відповідачу достеменно було відомо.

У січні 2022 року Ланівецьким об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України вказана постанова виконана (а.с. 34).

Тому, колегія суддів вважає, що завдану матеріальну шкоду в розмірі 1271 грн. слід стягнути з відповідача.

Відносно вимоги позивача про стягнення 464 (чотириста шістдесят чотири) гривні збитків утриманих за сплату судового збору, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки означені кошти не можуть вважатися збитками з огляду на те, що існує спеціальний, встановлений процесуальним законом порядок повернення суми судового збору за правилами КАС України, при задоволенні позову суд стягує сплачену суму судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Збаразьким районним судом цього зроблено не було, що не перешкоджає позивачу звернутися з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 598/1362/21" з приводу повернення сплаченого судового збору.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 слід задовольнити частково, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт Серія НОМЕР_2 , виданий Збаразьким РВ УМВС України в Тернопільській області 10 квітня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , мобільний номер: НОМЕР_4 ) 3 000 (три тисячі) гривень моральної шкоди та 1 272 (одної тисячі двісті сімдесят дві) гривні матеріальної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 липня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт Серія НОМЕР_2 , виданий Збаразьким РВ УМВС України в Тернопільській області 10 квітня 1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , мобільний номер: НОМЕР_4 ) 3 000 (три тисячі) гривень моральної шкоди та 1 272 (одної тисячі двісті сімдесят дві) гривні матеріальної шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді