Справа № 368/913/21
Рішення

Іменем України

"19" жовтня 2022 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі: головуючого судді Кириченка В.І.,

при секретарі Марчук Н.М.

з участю представника позивача - адвоката Лисюк О.В.

представника відповідача - адвоката Клапчука Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, визнання коштів спільним боргом по кредиту, стягнення Ѕ частини використаних в інтересах сім`ї кредитних коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив встановити юридичний факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з червня 2020 року по листопад 2020 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

1) житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами загальною площею 111,4 кв.м, з них житлової 86,5 кв.м, будівлі та споруди: «Г» - сарай, «В» - гараж, «h1» - ворота, «h2» - хвіртка, «h3» - огорожа, «h» - огорожа, «І»- криниця, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) земельну ділянку площею 0,115 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, з кадастровим номером: :01:372:0026;

3) земельну ділянку площею 0,454 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для зедення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :01:372:0025;

Провести поділ спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнавши за ОСОБА_1 право власності на:

1) Ѕ частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами загальною площею 111,4 кв.м, з них житлової 86,5 кв.м, будівлі та споруди: «Г» - сарай, «В» - гараж, h1 » - ворота, «h2» - хвіртка, «h3» - огорожа, «h» - огорожа, «І»- криниця, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) Ѕ частину земельної ділянки площею 0,115 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, з кадастровим номером: :01:372:0026;

3) Ѕ частину земельної ділянки площею0,454 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером: :01:372:0025;

Визнати кредитні кошти, отримані з кредитної картки АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 у сумі 23 460,16 гривень та отримані з кредитної картки АТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 у сумі 17 825,47 гривень, а загалом 41 285,63 гривні, такими, що використані в інтересах сім`ї та є спільним борговим зобов`язанням подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

Стягнути в порядку регресу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину кредитних коштів, які були використані в інтересах сім`ї, сума якої становить 20 642,82 гривні.

Мотивував позов тим, що 11 грудня 1998 року між ним, ОСОБА_1 (далі Позивач), та ОСОБА_2 (далі Відповідач), було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Києва було видано свідоцтво про шлюб, та зроблено відповідний запис за № 1138.

В подальшому рішенням Оболонського районного суду міста Києва про розірвання

шлюбу від 28.09.2005 року вказаний шлюб було розірвано, про що 17 листопада 2005 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) було зроблено актовий запис за № 986.

07 липня 2006 року між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , знову - повторно, було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва було видано свідоцтво про шлюб, та зроблено актовий запис за № 833.

В подальшому рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01.06.2020 року вказаний шлюб було розірвано.

Хоча формально 01 червня 2020 року шлюб було розірвано, фактично сторони спору продовжували спільно проживати та вести спільне господарство.

Фактично шлюбні відносини між позивачем та Відповідачем продовжувалися.

Від спільного шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 жовтня 2020 року позивач з відповідачем придбали житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться у по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,115 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:372:0026 для будівництва та обслуговування житлового будинку). Загальна плоша будинку становить: 111,4 кв.м, житлова - 86,5 кв.м, будівлі та споруди: «Г» - сарай, «В» - гараж, «h1» - ворота, «h2» - хвіртка, «h3» - огорожа, «h» - огорожа, «І»- криниця.

Також 17 жовтня 2020 року позивачем і відповідачем було придбано земельну ділянку кадастровий номер: :01:372:0025 для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 454 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Після придбання даної нерухомості позивач і відповідач почали облаштовувати будинок. Придбали та встановили газового котла, пластикові вікна (3 шт.), міжкімнатні двері (5 штук), електронасоси (циркулярний, шнековий, помповий), поміняли всю сантехніку у будинку, провели ряд ремонтних робіт.

Проте у листопаді 2020 року відносини різко погіршились, і на сьогодні разом не проживаємо, позивач з малолітніми дітьми проживає у будинку, а відповідач проживає за кордоном в Італії. Відповідачка не визнає право власності позивачу на Ѕ частину вказаного нерухомого майна, мотивуючи тим, що воно придбане після розірвання шлюбу, і так як всі документи було оформлено на відповідачку, має намір одноосібно продати будинок та земельну ділянку.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для врегулювання питання щодо спільного майна, набутого під час проживання без реєстрації шлюбу.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Норма ч. З ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Отже, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. і

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.04.2016 у справі № 6-486цс16, від 14.05.2016 у справі № 6-539цс16; у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 212/8891/15-ц, від 06.06.2018 у справі № 712/6574/16-ц.

Відтак, відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку укладення одним із подружжя, наприклад, кредитного договору в інтересах сім`ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, а тому один із подружжя, який виконав зобов`язання, що виникло з кредитного договору, має право пред`явити до іншого вимогу про відшкодування частини сплачених за кредитним договором коштів.

Відповідачка поклала на позивача зобов`язання сплачувати одноособово борги, які виникли у період з червня 2019 року по жовтень 2020 року. А саме, у користуванні Відповідачки перебувало дві банківські кредитні картки, оформлені на ім`я позивача : це кредитна картка АТ КБ «Приватбанк» (кредитний ліміт 30 000,00 гривень) № НОМЕР_1 та кредитна картка АТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 . Вказаними картками вона користувалася необмежено кожного разу за потреби, і на сьогодні кредитна заборгованість на картці АТ КБ «Приватбанк» становить - 23 460,16 гривень, на кредитній картці АТ «ПУМБ»- 17 825,47 гривень.

Відповідачка боргові зобов`язаний, які виникли в інтересах подружжя, а фактично боргові зобов`язання Відповідача, нести відмовляється, і всі витрати по погашенню кредитної заборгованості Позивач несе самостійно.

Таким чином, станом на сьогодні, існує борг подружжя який складається із суми 23 460,16 гривні + 17 825,47 гривні = 41 285,63 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)- певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК, грошовим є зобов`язання, виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника щодо такої сплати.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лисюк О.В. позов підтримали та просили задоволити. ОСОБА_1 уточнив обґрунтування позову, що на придбання спірного житлового будинку було використано 15000 доларів США які залишились після продажі в 2008 році спільного будинку за 135000 доларів США , але докази в нього відсутні про вказані 15000 доларів США які зберігались в квартирі до дня купівлі спірного будинку і 1.09.2020 року продали будинок в ОСОБА_7 за 4000 долари США які використали на ремонт спірного будинку.

Відповідач та представник відповідача - адвокат Клапчук Ф.П. в судовому засіданні позов не визнав. Відповідач пояснила, що позивач спричинив ДТП з тяжкими наслідками і значні суми які були витратив на оплату послуг захисника. Подано відзив, в якому відповідач заперечує проти позову з наступних підстав.

По-перше, факт проживання Позивача і Відповідача за однією адресою не свідчить про наявність між ними шлюбних відносин.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У постанові від 11 лютого 2021 року, справа № 158/431/19, Верховним Судом зроблено висновок про те, що для вирішення майнового спору між чоловіком та жінкою, які не перебували в зареєстрованому шлюбі суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, показання свідків; ділова та особиста переписка; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідки житлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею і слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці (зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09. 2015 року у справі № 6-1026цс15).

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); мета придбання.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс12).

Проживання чоловіка і жінки за однією адресою, що пов`язане з поділом майна розірвання шлюбу та відсутністю іншого місця проживання, не свідчить про сімейні відносини між ними.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18.

Отже, сам по собі факт проживання Позивача і Відповідача за однією адресою не свідчить про наявність між ними сімейних відносин. Так, спільне проживання чоловіка і жінки під одним дахом автоматично не свідчить про те, що вони утворюють сім`ю. За таких умов, вимушене тимчасове проживання Відповідача разом з Позивачем не утворює факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відносини між позивачем і Відповідачем не мали характеру подружніх.

Позивач стверджує, що купівля спірного майна була здійснена сторонами спільно під час проживання сторін однією сім`єю, а тому таке майно підлягає поділу як що було набуте Сторонами спільно. Проте, Позивачем не було доведено та підтверджено належними доказами.

Договори купівлі-продажу нерухомого майна були укладені Відповідачем, а не позивачем та Відповідачем спільно та Позивачем не було доведено факту його участі у купівлі житлового будинку та земельних ділянок. Отже, оскільки Позивачем не було доведено жодними доказами факту його майнової участі у придбанні нерухомості, підстав для визнання нерухомого майна спільним та поділу його як спільно набутого, немає.

Щодо купівлі обладнання на поліпшення будинку, слід зазначити наступне.

Документи, що додані до позовної заяви, які свідчать про купівлю предметів вжитку на обладнання на облаштування будинку, по-перше, не містять доказів того, що предмети купувалися сторонами спільно та, по-друге, не підтверджують облаштування будинку сторонами спільно для проживання однією сім`єю.

Так, Позивачем не було доведено, що зазначене майно було придбане за спільні Сторін, а також те, що метою купівлі майна було покращення побутових умов саме з метою сімейного співжиття.

Більшість доказів взагалі просто роздруковані з Інтернет сайтів та не мають будь-якого доказового значення для справи та не може підтверджувати факт придбання майна.

Крім того, Позивач зазначає, що боргові зобов`язання, що виникли за його кредитними картками у загальному розмірі 41 285, 63 є такими, що виникли під час фактичних шлюбних відносин між сторонами, а тому мають бути поділені порівну. Проте, з такими доводами Позивача Відповідач категорично не погоджується.

Виписки з банківських карт Позивача не свідчать про те, що Відповідач користувалась цими картками та має обов`язок сплачувати борги Позивача. Зазначені виписки лише підтверджують факт понесення витрат, що були здійснені з використанням банківських карт, проте не підтверджують факту використання відповідачем кредитних карт Позивача та не вказують на те, що витрати були понесені на утримання сім`ї, а саме Позивача та Відповідача.

Позивачем не було доведено обставин, які б в окупності свідчили про те, що Позивач і Відповідач у період після розірвання шлюбу проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вчиняли дії, спрямовані на подальше спільне проживання як чоловіка і дружини.

Факт тимчасового проживання Позивача і Відповідача за однією адресою не доводить вищевказаних обставин та не може свідчити про характер сімейних відносин між Позивачем і Відповідачем. Крім цього, Позивачем також не було доведено понесення сторонами спільних витрат, а також того, що у сторін наявні спільні борги Так, додані до позовної заяви документи не є належними доказами викладених у позові обставин та не підтверджують використання Відповідачем банківських карт Позивача, а також того, що сторонами були понесені витрати на задоволення побутових потреб саме в якості сім`ї.

Судом встановлено, що 11 грудня 1998 року позивачем та відповідачем було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Києва було видано свідоцтво про шлюб, та зроблено відповідний запис за № 1138.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва про розірвання шлюбу від 28.09.2005 року вказаний шлюб було розірвано, про що 17 листопада 2005 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зроблено актовий запис за № 986.

07 липня 2006 року між позивачем та відповідачем, знову було укладено шлюб, у зв`язку з чим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва було видано свідоцтво про шлюб, та зроблено актовий запис за № 833.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01.06.2020 року встановлено , що у січні 2020 року ОСОБА_2 подала позов, відповідач подав заяву, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Судом встановлено було, що сімейне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння, сторони спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача , а тому вказаний шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 7 серпня 2020 року , а тому посилання позивача , що шлюб було розірвано формально не відповідає дійсності.

Від спільного шлюбу мають чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно договору купівлі - продажу від 17 жовтня 2020 року відповідач є покупцем за 156345 грн. житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться у по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, площею 0,115 га (кадастровий номер земельної ділянки :01:372:0026 для будівництва та обслуговування житлового будинку). Загальна плоша будинку становить: 111,4 кв.м, житлова - 86,5 кв.м, будівлі та споруди: «Г» - сарай, «В» - гараж, «h1» - ворота, «h2» - хвіртка, «h3» - огорожа, «h» - огорожа, «І»- криниця.

Згідно договору купівлі - продажу від 17 жовтня 2020 року відповідач є покупцем за 54541 грн. земельної ділянки кадастровий номер: :01:372:0025 для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 454 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки виконавчого комітету Кагарлицької міської ради №522 від 29.07.2021 року позивач разом з вказаними чотирма дітьми проживає з 10.09.2020 року по теперішній час без реєстрації місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . У вказаній довідці, яку надав позивач, відсутня інформація, що на час придбання спірного майна і по листопад 2020 року сторони спору проживали по одній адресі. Відповідач не визнає постійного проживання за вказаною адресою у період з червня 2020 року по листопад 2020 року і визнає періодичне проживання у зв`язку з проживанням дітей. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження придбання спірного майна за кошти які отримані в 2008 році і є спільним сумісним майном подружжя чим було обґрунтовано позов . У відповіді на відзив позивач вказував, що спірний будинок придбано за кошти від продажу подружжям у вересні 2020 року іншого будинку в с.Черняхів і надано договір купівлі продажу від 1.09.2022 року про продаж ОСОБА_2 житлового будинку в АДРЕСА_2 ОСОБА_8 за 58904 грн., що значно менше ціни спірного будинку і позивач не довів, що вказане майно придбано в шлюбі з відповідачем так як не надано доказів часу його побудови , а згідно договору купівлі продажу від 1.09.2022 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_8 також земельну ділянку в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства яка належить продавцю на підставі державного акту який виданий на підставі рішення Черняхівської сільської ради від вересня 1997 року коли сторони не перебували в шлюбі.

Встановлені судом обставини для розірвання шлюбу та розірвання шлюбу вдруге з відповідачем не дають підстав стверджувати , що протягом короткого періоду з червня 2020 року по листопад 2020 року між сторонами спору склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Надані позивачем копії письмових показів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про те, що сторони спору вели спільне господарство з вересня 2020 року суд оцінює критично так як не зазначено для якого органу надані пояснення, яке спільне господарство вели, звідки відомі обставини свідкам і свідки не допитувались судом. Свідок ОСОБА_12 дав покази в судовому засіданні, що бачив позивача і відповідача декілька разів у серпні і вересні 2020 року у зв`язку з купівлею житлового будинку в АДРЕСА_2 і торгувався за ціну з відповідачем, а позивач був в цей час за дверима і гроші за будинок надав відповідачу. Вказані докази не підтверджують проживання однією сім`єю сторін спору.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Верховний Суд, ухвалюючи постанову від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, зазначив, що при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У постанові від 11 лютого 2021 року, справа № 158/431/19, Верховним Судом зроблено висновок про те, що для вирішення майнового спору між чоловіком та жінкою, які не перебували в зареєстрованому шлюбі суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, показання свідків; ділова та особиста переписка; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, довідки житлово-експлуатаційних організацій, органів місцевого самоврядування про спільне проживання та ведення господарства.

За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. '

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Норма ч. З ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

У користуванні позивача перебувало дві банківські кредитні картки, оформлені на ім`я позивача : це кредитна картка АТ КБ «Приватбанк» (кредитний ліміт 30 000,00 гривень) № НОМЕР_1 з кредитною заборгованістю 27559,73 гривень станом на 10.03.2021 року та кредитна картка АТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 з кредитною заборгованістю 17825,47 грн. станом на 28.07.2021 року .

Згідно звіту по транзакціях по рахунку за період з 4.07.2019 по 14.09.2021 року станом на січень 2020 року, коли позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем , по кредитній картці АТ «ПУМБ» № НОМЕР_2 гроші в кредит не отримувались і борг виник після січня 2020 року. Позивач не надав доказів, що отримані кошти за вказаним кредитним договором , використані в інтересах сім`ї, а тому договір на отримання кредитних коштів по картковому рахунку не створює обов`язку для другого з подружжя відповідно до ст.65 ч.4 СК України..

Згідно довідки банку по рахунку станом до січня 2020 року, коли позивач подала до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем , по кредитній картці АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 отримувалось кредитні кошти на списання відсотків за використання кредитного ліміту, оплату рекламних послуг. Позивач не надав доказів, що отримані кошти за вказаним кредитним договором , використані в інтересах сім`ї, а тому договір на отримання кредитних коштів по картковому рахунку не створює обов`язку для другого з подружжя відповідно до ст.65 ч.4 СК України..

Тому в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 61, 65, 69, 70, 74 СК України, ст.ст.12, 81, 89, 263-265 ЦПК України,суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 28.10.2022 року.

Суддя В.І. Кириченко