Справа № 177/113/21
Провадження № 2/177/38/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 червня 2022 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Баля А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2021 представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 07.10.2016 в розмірі 244320,06 грн. з яких: 114011,57 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 24681,93 грн. сума заборгованості за відсотками; 72814,07 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом); 32812,49 грн. сума заборгованості за пенею, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказувала, що 07.10.2016 ОСОБА_1 подав до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № від 07.10.2016 на отримання від ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень» кредиту, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з заявами на отримання коштів становлять кредитний договір, а також, що отримав примірник кредитного договору та погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень».

09.12.2019 між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20191209, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОФ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Відповідно до витягу з реєстру боржників - до Договору відступлення права вимоги № 20191209 від 09.12.2019 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 244320,06 грн., з яких: 114011,57 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 24681,93 грн. - заборгованість по відсоткам; 72814,07 грн. - заборгованість за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 32812,49 грн. заборгованість за пенею.

Відповідач, якого повідомлено про відступлення права вимоги, з моменту відступлення права вимоги жодного платежу не здійснив, у зв`язку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 244320,06 грн, а також, судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом. Матеріали справи містять численні заяви про розгляду справи за відсутності представника позивача (а.с. 32 т.1, 47, 48, 52 т.2).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, надавши додаткові письмові пояснення та заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 54-55). Відзиву по справі не подано, але відповідачем подано письмові заперечення проти позову, в яких він виклав заперечення проти позовних вимог.

Так, в письмових поясненнях відповідач заперечив факт підписання документів на підставі яких ґрунтуються вимоги позивача, а саме заяви від 07.10.2016 на отримання кредиту, графіку платежів, додаткового договору, а також заперечив факт посвідчення копії паспорта та ідентифікаційного номеру на його ім`я (а.с. 59-60, 76-77 т.1). Всі підписи на вказаних документах зроблені не ним. Також вказував про не доведення факту переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача. Відповідачем надано попередній розрахунок судових витрат.

В попередні судових засіданнях та в письмових поясненнях, відповідач та його представник вказували про невизнання позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказував, що кредитний договір не підписував, кредитних коштів не отримував та ними не користувався. Всі документи, які надані позивачем на обґрунтування факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, містять підписи від його імені, які він не вчиняв. Вважали надану позивачем бухгалтерську довідку неналежним доказом, оскільки вона не містить відомостей, що стосуються обставин справи та не відповідає вимогам до документів. Довідку від 02.01.2020 та графік руху коштів по кредиту, вважали неналежними доказами, оскільки як факт отримання кредиту грошових коштів, так і факт погашення кредиту, мають бути підтверджені первинними документами, згідно з ч.3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якими надані позивачем докази не є.

Крім цього, представник відповідача надала суду розрахунок судових витрат відповідача, пов`язаних з розглядом даної справи, на загальну суму 12950,24 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу 10700 грн та витрат на проведення почеркознавчої експертизи 2250,24 грн, які просила суд стягнути з позивача на користь відповідача.

Представник позивача надав суду додаткові пояснення по справі та докази (а.с. 101-120 т.1), зокрема докази на підтвердження переходу прав вимоги (а.с. 108-120 т.1). В додаткових поясненнях представник вказав, що всі складові кредитного договору містять підписи відповідача, ним посвідчено копії наданих ним документів, а тому вважав доведеним факт отримання кредиту саме ОСОБА_1 . Крім цього, представник позивача висловився щодо відсутності підстав для стягнення з позивача на користь позивача судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, при цьому обґрунтування цьому не викладено (а.с. 104-105 т.1).

В порядку підготовки справи до розгляду, за клопотанням відповідача постановлено ухвали про витребування доказів та про призначення почеркознавчої експертизи, висновок за результатами якої надано суду.

Ознайомившись з висновком експерта, позивач надав суду заперечення щодо висновку експерта, просив суд не приймати його до уваги, вказуючи, що позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують факт укладення договору ОСОБА_1 та отримання ним кредитних коштів (а.с. 25, 32 т.2).

Ухвалою суду від 21.02.2022 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника в підготовчому засіданні, вивчивши матеріали справи, встановивши спірні правовідносини та яка норма підлягає застосуванню до них, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК україни, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, письмовими доказами, висновками експертів.

Відповідно до ст. 77-78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказував на те, що ОСОБА_1 подав до ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та заяву № від 07.10.2016 на отримання від ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень» кредиту, підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з заявами на отримання коштів становлять кредитний договір, а також, що отримав примірник кредитного договору та погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «Фінансова компанія "Центр фінансових рішень» (а.с. 5-9 т.1). Відповідач підписав текст кредитного договору, надав свої паспортні дані, при цьому сума отриманого кредиту, перерахована за різними дорученнями: 1127 грн та 3913,96 грн на погашення поточної заборгованості за діючими кредитними договорами № від 24.02.2016 та № від 26.05.2016, а сума 94265,94 грн. перераховано на картрахунок ОСОБА_1 , 600 грн. перераховано ТОВ «майСейфеті» (а.с. 5 т.1).

На підтвердження факту перерахування частини кредитних коштів на погашення поточної заборгованості боржника позивач надав суду бухгалтерську довідку за підписом посадових осіб первісного кредитора (а.с. 9 т.1), а на підтвердження факту отримання кредитних коштів, їх частково погашення надано довідку за підпису генерального директора ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (а.с. 15 т.1) та розрахунок заборгованості за підписом генерального директора ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 16 т.1). Відповідно до вказаних документів, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 09.12.2019 склала 244320,06 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 114011,57 грн., прострочена заборгованість за відсотками 24681,93 грн., прострочена заборгованість за щомісячними відсотками 72814,07 грн. та пеня/штраф 32812,49 грн. (а.с. 16 т. 1).

09.12.2019 між ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20191209, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОФ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (а.с.19-22, 109-120, 133-151 т.1). Факт укладення договору відступлення прав вимоги перед судом доведено належними та допустимими доказами, зокрема надано доказ оплатності вказаного договору (а.с. 108-109 т.1), відступлення вимог до ОСОБА_1 (а.с. 111 т.1), а тому доводи представника відповідача щодо не доведення представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належними та допустимими доказами переходу права вимоги до ОСОБА_1 від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» суд оцінює критично.

Разом з тим, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч.1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

При цьому, як у ч.1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Коли ж сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч.1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідач вимоги позивача не визнав, вказав про не укладення кредитного договору від 07.10.2016 року, не отримання кредитних коштів та відповідно не користування ними. На підтвердження своїх вимог, відповідач подав суду клопотання про призначення експертизи, яке ухвалою суду від 02.11.2021 задоволено (а.с. 264 т.1).

Відповідно до висновку експерта Експертно-криміналістичного центру № СЕ-19/104-21/37014-ПЧ від 17.12.2021, підписи розташовані: в правому нижньому куті на лицьовому та зворотному боках Заяви № від 07.10.2016 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 127), а також в графі «Підпис» на зворотному боці заяви; в правому нижньому куті на лицьовому та зворотному боках Графіку платежів від 07.10.2016 (а.с. 128), а також в графі «Підпис» на зворотному боці Графіку платежів; в графах «Позичальник ОСОБА_1 » Додаткового договору до кредитного договору, укладеного шляхом підписання позичальником заяви від 07/10/2016 року № на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 129) та Графіку платежів до нього (а.с. 130), виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рукописні тексти «Копія вірна ОСОБА_1 07.10.2016» та підписи біля цих написів на лицьовому та зворотному боках технічного зображення 1-ї, 2-ї, 10-13 ї сторінок паспорта громадянина України сері НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 131), виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою. Рукописний текст «Копія вірна ОСОБА_1 07.10.2016» та підпис під цим написом на технічному зображенні Довідки № 312 про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (а.с. 132), виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 3-13 т.2).

Після ознайомлення з вказаним висновком експерта позивач надав суду заперечення щодо висновку експерта, в якому просили суд не приймати висновок до уваги, стверджуючи, що він не має для суду наперед встановленої сили. При цьому, будь-яких доказів на спростування вказаного висновку суду не надано (а.с. 25 т.2).

Оскільки відповідачем ОСОБА_1 , належними та допустимими доказами доведено факт не підписання ним кредитного договору від 07.10.2016 № , підписання вказаного договору іншою особою, суд приходить до висновку, про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення даного кредитного договору, відповідно відсутність згоди на його укладення, що мала б бути підтверджена його підписом у тексті договору, тому вказаний договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, відповідно не призвів до виникнення правовідносин між сторонами, не створив жодних обов`язків для ОСОБА_1 .

Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 надав свої паспортні дані кредитору, суд розцінює критично, оскільки копії паспорту на ім`я ОСОБА_1 посвідчені також не ним, що підтверджено висновком експерта.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 отримав кредит та користувався ним, здійснював часткову оплату, відповідач заперечив, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Суд звертає увагу на те, що належними доказами, які підтверджують факт перерахування коштів, їх повернення, наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Позивачем жодної виписки щодо операцій за кредитним договором від 07.10.2016 суду не надано, хоча на вказану обставину вказував відповідач заперечуючи позовні вимоги.

Надані позивачем документи, як то довідки первісного кредитора, не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження факту перерахування кредиту, його погашення, оскільки вказані обставини мають бути підтверджені первинними бухгалтерськими документами (платіжні доручення, виписки рахункам, банківські квитанції, тощо). Надані позивачем довідки, не є первинними бухгалтерськими документами та є лише довідками, розрахунками складеними первісним стягувачем, зміст яких залежить від волі кредитора.

Разом з тим, відповідно до ст. 517, 518 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором.

Беручи до уваги встановлені в судововму засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших, належать витрати пов`язані з проведенням експертизи та витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову до суду в сумі 3664,80 грн.(а.с. 4), однак в задоволенні позову відмовлено, а тому понесені позивачем витрати не підлягають відшкодуванню позивачу.

Відповідачем перед судом доведено факт понесення витрат на проведення експертизи 2250,24 грн. (а.с. 267 б т.1, 57 т.2), а також витрат на професійну правничу допомогу 10700 (а.с. 63-64 т.1, 58-61 т.2). Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідачу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача понесені та документально підтверджені судові витрати на загальну суму 12950,24 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витра розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК україни, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач подаючи перші заперечення по справі надав суду попередній (орінтовний) розрахунок судових витрат, зокрема витрат на професійну правнчиу допомогу, який не суттєво відрізняється від остаточного розрахунку, який в свою чергу залежав від кількості поданих заяв представника по справі, кількості судових засідань по справі. Позивач заперечуючи необхідність стягнення витрат на користь відповідача, не вказав на необгрунтованість таких витрат, не заявив клопотання про їх зменшення та не довів неспівмірність таких витрат, що є його обов`язком.

Заявлений відповідачем та підтверджений документально розмір витрат на професійну правничу допомогу є обгрунтованим, відповідає складності справи, наданим адвокатом послугам, часу витраченому ним на виконання відповідних робіт та надання послуг та обсягу таких послуг. Протилежного позивачем перед судом не доведено, а тому витрати понесені відповідачем підлягають стягнення з позивача.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження 01032, вул. Симона Петлюри, 30, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт Радушне Криворізького району Дніпропетровської області, зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в загальному розмірі 12950 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень 24 копійки, з яких: 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 24 копійки витрати на проведення експертизи та 10700 (десять тисяч сімсот) гривень 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання суддею.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Березюк