Справа № 274/5670/21
Провадження № 2/0274/411/22
Рішення

Іменем України

19.05.2022 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Житомирській області, Бердичівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю працівників правоохоронних органів -

В с т а н о в и в :

В вересні 2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, відповідно до якого просить суд стягнути за рахунок державного бюджету ( Державне казначейство України) завдану Бердичівським відділом поліції ГУНП в Житомирській області, Бердичівською місцевою прокуратурою на його користь завдану йому моральну ( немайнову) шкоду, спричиненою бездіяльністю працівників правоохоронних органів щодо розкриття злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в результаті якого 10.06.2013 року загинув його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 150 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.06.2013 року в гаражі № НОМЕР_1 , розташованого у гаражному кооперативі АДРЕСА_1 було виявлено труп його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ознаками насильницької смерті. По даному факт було відкрито кримінальне провадження № 0000909 від 11.06.2013 року з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 121 КК України " Умисне тяжке тілесне ушкодження", розслідування якого до теперішнього часу проводиться СВ Бердичівського ВП у Житомирській області.

Зазначив, що незважаючи на тривалий час з моменту вбивства його сина кримінальне провадження до даного часу не завершено, злочинці не виявлені та не покарані, а органи досудового розслідування та прокуратури, ніяких, на його думку, необхідних та достатніх заходів щодо встановлення їх особистостей та притягнення до кримінальної відповідальності не проведено. Все це вказує на протиправний бездіяльний характер поведінки відповідальних працівників правоохоронного органу щодо виконання їх прямих службових обов"язків по розкриттю даного злочину. Вказав, що в рамках даного кримінального провадження його, як батька загиблого, було визнано спочатку потерпілим, а згодом переведено в статус свідка. Вважає такі дії відповідача свідомим наміром усунути його від будь - якого можливого впливу на хід кримінального провадження по даній справі.

24.12.2013 ст. слідчим СВ Бердичівського МВ в Житомирській області Крушевським В.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження, про дану постанову його не було повідомлено належним чином і лише завдяки його подальшим багаторазовим зверненням та скаргам до органів прокуратури різних рівнів, дана постанова була скасована відповідною постановою Бердичівської міжрайонної прокуратури Житомирської області лише 20.04.2015 року.

В подальшому відновлена провадженням кримінальна справа щодо вбивства його сина, не зважаючи на його багаторазові звернення до слідчих органів, місцевої прокуратури, обласної прокуратури та Генеральної прокуратури України будь-яких очевидних зрушень не мала.

Неспроможність або небажання відповідача щодо кваліфікованого та своєчасного у встановлені кримінальним процесуальним законодавством строки розкриття злочину проявляється також у тому, що вже більше 8 років не було встановлено особи ( осіб), яка його вчинила, а заміни слідчих в кримінальному провадженні лише вказують на бездіяльний характер протиправної поведінки, як окремих посадових осіб слідчих органів, так і відповідача в цілому щодо розкриття злочину.

Окрім матеріальних затрат, пов"язаних із вимушеною втратою часу, коштів, нервів та здоров"я, викликаних вимушеними зверненнями до посадових осіб відповідача, прокурорів різного рівня, багаторічної та безрезультатної переписки з різними державними інституціями, позивачу завдано також величезних немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті. Це знайшло свій прояв в щоденних думках та спогадах про наслідки психотравмуючої події смерті його сина, його похорону, страху можливого повторення подій щодо нього та членів його родини, негативних переживаннях та спогадах. Крім того моральна шкода полягає у розладі його душевного здоров"я, які він отримав внаслідок протиправного порушення права безпечного та спокійного життя, морального приниження, втрати довіри до ближніх та інших оточуючих його людей, в першу чергу до працівників правоохоронних органів. З моменту встановлення факту загибелі його сина від злочинних дій до даного часу, він як батько і потерпілий, пережив величезне горе та біль, емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, зневіри в чесності працівників правоохоронних органів, а також страх можливого подальшого ускладнення його життєвих умов.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 07.09.2021 в справі відкрито загальне позовне провадження ( а.с.34 -35).

07.10.2021 керівником Бердичівської окружної прокуратури В.Шпаком подано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого просять суд відмовити у задоволенні позову.

Свої заперечення проти заявлених позовних вимог обґрунтовують тим, що позивач не надав належних доказів та не навів жодних обґрунтованих обставин, які б підтвердили спричинення відповідачами моральних страждань, та взагалі не зазначив, в чому конкретно полягають його страждання. Зазначають, що згідно ст. 303 КПК УКраїни рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора можуть бути оскаржені до слідчого судді. ОСОБА_1 не надано будь-яких судових рішень чи ухвал якими би встановлювалась неправомірність дій чи бездіяльність органів досудового розслідування під час розслідування кримінального провадження № 0000909 від 11.06.2013 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України ( а.с. 41-44).

Ухвалою суду від 11.01.2022 в підготовчому засіданні повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог від 23.11.2021 та відповідь на відзив від 23.11.2021 без розгляду, оскільки позивачем не надано доказів направлення їх копій відповідачам по справі ( а.с. 65-66).

Протокольної ухвалою суду від 11.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду ( а.с. 62).

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові, просять суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник Бердичівської окружної прокуратури заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов. Вказала, що позивач є потерпілим в даному кримінальному проваджені, а не свідком, як він зазначив в своєму позові.

Представник Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено.

Допитаний в судовому засіданні 19.05.2022 слідчий Крачковський В.В. суду пояснив, що з червня 2020 року в його провадженні перебуває кримінальне провадження № 0000909 від 11.06.2013 за ч. 2 ст. 121 КК України. На даний час доказів для направлення матеріалів кримінального провадження до суду не достатньо, не встановлено особу, яка вчинила злочин. Позивач має статус потерпілого. Скарг зі сторони позивача до слідчого судді щодо бездіяльності слідчого не було.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників, сторін, слідчого, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

В лютому 2021 року в зв`язку з реорганізацією місцевих прокуратур Бердичівська місцева прокуратура Житомирської області реорганізована в Бердичівську окружну прокуратуру Житомирської області, тому позивачем при зверненні до Бердичівського міськрайонного суду не вірно зазначено найменування відповідача.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000909 від 11.06.2013, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 121 КК України, за фактом завдання сину позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала смерть ( а.с. 60).

Постановою слідчого СВ Бердичівського ВП ст. лейтенанта поліції Лещенка М.В. від 17.11.2015 року ОСОБА_1 залучено до кримінального провадження № 0000909 від 11.06.2013 року в якості потерпілого ( а.с. 69).

Як вбачається з листа начальника Бердичівського ВП від 22.10.2015 спрямованого на ім"я ОСОБА_1 від 22.10.2015 р., його заява від 07.10.2015 року розглянута, задоволена та долучена до матеріалів кримінального провадження ( а.с. 9).

Згідно листа від 31.07.2015 Бердичівською міжрайонною прокуратурою на ім"я ОСОБА_1 спрямовано листа, з якого вбачається, що Бердичівською міжрайонною прокуратурою розглянуто його звернення з приводу недотримання розумних строків слідчим при провадженні досудового слідства у кримінальному провадженні за фактом смерті ОСОБА_5 . Встановлено, що з червня 2013 року кримінальне провадження перебуває у провадженні слідчого Лещенка М.В. Станом на 31.07.2015 року в справі проводиться комісійна судово - медична експертиза ( а.с.10).

Відповідно до відповіді Бердичівської міжрайонної прокуратури від 13.11.2015 року № 48-м/13 встановлено, що скаргу ОСОБА_1 стосовно тяганини досудового розслідування розглянуто. У кримінальному провадженні слідчому надано вказівки та матеріали провадження направлено до Бердичівського МВ для проведення досудового розслідування ( а.с.11).

Згідно відповіді першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури С.Сивака на ім"я ОСОБА_1 від 20.05.2016 року № 4м/13 судом встановлено, що скаргу адресовану ГО " Об"єднання " Самопоміч" Лефтер Ю.О. з приводу тяганини досудового розслідування розглянуто. Станом на 20.05.2016 слідчим у провадженні проведено ряд додаткових слідчих дій. Стан досудового розслідування 08.04.2016 заслухано на оперативній нараді у керівника Бердичівської місцевої прокуратури. Досудове розслідування у провадженні триває. Аналогічні відповіді були надані позивачу 03.01.2017, 03.03.2017, 14.08.2017, 23.08.2017, 05.03.2018, ( а.с. 12-13, 25-26, 30-32).

Як вбачається з відповіді прокуратури Житомирської області від 27.11.2018 № 04/2р на ім"я ОСОБА_1 , ОСОБА_1 роз"яснено його право оскаржити бездіяльність слідчого та прокурора в порядку ст. ст. 303-307 КПК України ( а.с.18).

Згідно заяви - скарги ОСОБА_1 судом встановлено, що останній звертався до начальника бюро державного розслідування, на що 17.05.2021 року йому було надано відповідь про те, що в діях слідчого ОСОБА_6 відсутні будь-які фактичні дані про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК УКраїни, в зв"язку з чим підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Роз"яснено, що у відповідності до ст. ст. 306,306 КПРК УКраїни він може звернутися зі скаргою до слідчого судді на дії чи бездіяльність слідчого або прокурора ( а.с.19-21).

Заступником Бердичівського міжрайонного прокурора Поповим І.В. 20.04.20145 винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження, яким скасовано постанову слідчого від 24.12.2013 року про закриття кримінального провадження № 0000909 від 11.06.2013 ( а.с.22).

Відповідно до відповідей Бердичівського ВП від 17.01.2017 та 08.02.2017, судом встановлено, що Бердичівським ВП розглянуто звернення ОСОБА_1 . Зазначено, що він є потерпілим в кримінальному провадженні № 0000909 та має право знайомитися з матеріалами справи ( а.с.27-28).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України, які характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання і початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів саме протиправних дій чи бездіяльності слідчих Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області чи прокурорів Бердичівської окружної прокуратури щодо проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.

Саме по собі скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій відповідачів та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача поновлені постановою прокурора про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

Аналогічні правові позиції висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17, від 26 вересня 2019 року у справі № 638/14536/16-ц; від 14 квітня 2021 року у справі № 646/7688/19, провадження № 61-18764св20; від 26 травня 2021 року у справі № 161/3922/20, провадження № 61-1514св21; від 11 серпня 2021 року у справі №126/992/20, провадження №61-8802св21; від 08 вересня 2021 року у справі № 638/164/18, провадження № 61-446св21.

Позивач не надав відповідні докази на підтвердження тих обставин, що йому завдано моральну шкоду в результаті хвилювань й переживань, спричинених порушенням його права на неупереджене, своєчасне, справедливе досудове розслідування.

Матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог статті 308 КПК України, так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, та якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000909 , яке дотепер триває, і притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

Твердження позивача про те, що постановами органу досудового розслідування, прокуратури та тривалим проведенням цього досудового розслідування порушені його права, не підтверджуються належними та достатніми доказами.

Таким чином, правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди у даній справі, відсутні.

Крім того суд звертає увагу позивача на те, що звернувшись до суду із даним позовом він просив суд стягнути за рахунок державного бюджету ( Державне казначейство України) завдану йому моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Як зазначалося судом, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи на підставі ст.1174 ЦК України.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану потерпілому моральну шкоду покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано відповідну шкоду, а на державу.

Визначення відповідача або відповідачів також є правом позивача. Відповідачем є особа, що залучається судом до відповіді щодо вимоги, заявленої позивачем. За твердженням позивача, відповідач - особа, яка порушила або оспорює його суб`єктивне право або охоронюваний законом інтерес.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частини перша та друга статті 51 ЦПК України).

Про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (частина четверта ст.51 ЦПК України).

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, за рахунок державного бюджету ( Державне казначейство України) зазначивши відповідачами Бердичівський районний відділ поліції Головного Управління Національної поліції у Житомирській області та Бердичівську окружну прокуратуру, не залучивши до участі в справ в якості відповідача - орган з якого просить стягнути кошти - Державне казначейство України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі №200/8310/18 зазначено, що «відповідно до ст.2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст.1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст.2 ЦК України). Відповідно до частини першої ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Таким органом у цій справі є Міністерство внутрішніх справ України (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16)».

Отже, належним відповідачем у даній справи є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів.

Під час розгляду справи питання щодо залучення співвідповідачем Державної казначейської служби в порядку ст.51 ПК України не вирішувалося та ухвала судом з цього приводу не постановлювалася, оскільки ані позивач, іні його представник такого клопотання не заявляли.

Незалучення належного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81,89, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бердичівського відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Житомирській області, Бердичівської окружної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю працівників правоохоронних органів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2022 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко