Номер провадження: 22-ц/813/5578/22
Головуючий у першій інстанції Леонова О.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року, постановленого під головуванням судді Леонова О.С., повний текст судового рішення складений 22 листопада 2021 року, у цивільній справі за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області в особі Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області в особі Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звернулося до суду позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 суму надлишково перерахованих страхових виплат у розмірі 21337,19 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що відповідно достатті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІУ(далі - Закон №1105) Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до цього Закону загальнообов`язкове державне соціальне страхування - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Реалізуючи своє право, визначене вказаним Законом, потерпілі на виробництві та члени їх сімей отримують призначені їм суми страхових виплат за власним вибором особисто поштовим переказом або через банківські установи.

На облік Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області з 01.06.2015 року було взято ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу що переміщається з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, і відповідно до Закону отримував щомісячні страхові виплати на свій рахунок, відкритий у філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Під час засідання комісії по розгляду заяв з призначення населенню субсидій, в окремих випадках, для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого нічного побутового палива, надання пільг за фактичним місцем проживання та призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при Департаментові праці та соціальної політики Одеської міської ради, за результатами якої 20.04.2017 року було складено Протокол № 8/п, позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_2 помер у квітні 2016 року.

У зв`язку із відсутністю інформації про смерть ОСОБА_2 та невчасним повідомленням про цю подію, Одеське міське відділення протягом значного періоду (з 01.04.2016р. по 30.04.2017р.) продовжувало перераховувати на особовий рахунок ОСОБА_2 страхові виплати вже після його смерті.

Лише 16.07.2019 року Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради у своєму листі від 04.07.2019р. № 02-25/482 позивачу було надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , де зазначено дату його смерті, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок чого, у Одеського міського відділення виникла переплата щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.04.2016 року по 30.04.2017 року на суму - 42 719,59 грн.

У зв`язку з чим, позивачем на адресу філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» та на адресу, де був зареєстрований померлий ОСОБА_2 , було направлено відповідні листи щодо повернення Фонду вищезазначеної суми зайво виплачених чи/або помилково перерахованих коштів.

Даною банківською установою було повернуто Одеському міському відділенню з особового рахунку ОСОБА_2 залишок коштів у розмірі - 20536 грн. 80 коп.

Беручи до уваги повернення філією Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» частини заборгованості у розмірі - 20536 грн. 80 коп., що залишилась на особовому рахунку ОСОБА_2 після йото смерті, то заборгованість з урахуванням встановленої точної дати смерті ОСОБА_2 , було проведено корегування та перерахунок заборгованості по зайво виплаченим коштам, де сума заборгованості перед позивачем складає - 21337 грн. 19 коп.

Одеське міське відділення звернулося з листом до ОСОБА_1 про повернення надлишково перерахованих сум страхових виплат в розмірі 21 337 грн. 19 коп., але родичка померлого ухиляється від розгляду листів.

Позивач вважає, що оскільки, страхові виплати перераховані на рахунок особи після її смерті, то вони є такими, що не належать цій особі, а тому повинні бути повернуті, якбезпідставно набуті.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року в задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області в особі Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з заочним рішенням суду,Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якої просить заочне рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом не було розглянуто подане позивачем клопотання про зупинення провадження, відповідно до якого суд позбавив Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області надати до суду додаткові письмові докази, отриманні внаслідок проведених слідчих дій органу дізнання, які б підтвердили або спростували незаконне отримання ОСОБА_1 страхових коштів після смерті ОСОБА_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щона обліку Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області з 01.06.2015 року було взято ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу що переміщається з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

За період з квітня 2016 року по лютий 2017 року Фондом на рахунок в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 щомісяця перераховувались страхові виплати у розмірі 3170,99 грн., а з березня 2017 року по квітень 2017 року у розмірі 3919,35 грн., що підтверджується рахунком переплат щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 , у зв`язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.29).

Також судом встановлено, що банківською установою було повернуто Одеському міському відділенню Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області з особового рахунку ОСОБА_2 залишок коштів у розмірі - 20536 грн. 80 коп.

06.04.2018 року позивачем було направлено родині ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, повідомлено реквізити для повернення зайво отриманих коштів, але відповідач на цю вимогу не відреагувала (а.с.51).

Постановою про припинення щомісячної виплати від 16.07.2019 року Фондом соціального страхування України було припинено щомісячна страхова виплата у зв`язку із зняттям з обліку страхового випадку потерпілого, підстава: смерть потерпілого (а.с.56).

Відповідно до інформації від Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актового запису про смерть відносно ОСОБА_2 не виявлено.

Згідно з інформацією наданої Малиновською державною нотаріальною конторою у місті Одеса, спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась (а.с.127).

Згідно з інформацією, наданою Державною фіскальною службою вбачається, що надати реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 не має можливості з причини: фізичну особу неможливо однозначно ідентифікувати.

Відмовляючи у задоволені позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області в особі Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів тому, що саме ОСОБА_1 користувалась коштами, які позивач перераховував отримувачу страхових виплат ОСОБА_2 і що саме її діями було порушено права позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно із положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів, посилалося на те, що на особовий рахунок ОСОБА_2 перераховувалися страхові виплати вже після його смерті, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження смерті ОСОБА_2 позивачем була надана до суду копія свідоцтва про смерть, свідоцтво, яке видане Донецькою народною республікою ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 26).

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України №545 від 08 серпня 2006 року(далі - Інструкція).

Відповідно до положень вказаної Інструкції, лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми;

б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми;

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про те, що позивачем не надано належних доказів тому, що саме ОСОБА_1 користувалась коштами, оскільки позивачем обраний неефективний спосіб захисту та передчасно подана позовна заява про стягнення грошових коштів, оскільки доказів встановлення факту смерті ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок міститься, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Разом із тим, колегія суддів вважає роз`яснити позивачу його право на звернення до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 у відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду підлягає зміні з відмовою в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених в цій постанові.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при розгляді справи не було розглянуте клопотання про зупинення провадження по справі, колегія суддів приймає до уваги, однак рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав зазначення у мотивувальної частині рішення, а не з приводу не розглянутого клопотання.

Більш того, суд апеляційної інстанції також наголошує на тому, що таке клопотання не було заявлено до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких підстав, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам законодавства та підлягає зміні в частині його мотивування.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021року змінити, в частині його мотивування, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 листопада 2022 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра