Номер провадження: 22-ц/813/3802/22
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дришлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянув у судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Кравцової Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Антонової Людмили Григорівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору та відшкодування збитків, -

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання спадкового договору.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 10 грудня 2012 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М., зареєстрований в реєстрі за №2165.

За умовами укладеного договору, набувач ОСОБА_2 зобов`язалась виконувати такі розпорядження відчужувача ОСОБА_1 :

- розрахуватися в будь-який час до відкриття спадщини за боргом (позикою від 25 травня 2012 року) відчужувача з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути суму боргу (позики) ОСОБА_3 у розмірі 20 500 гривень, що еквівалентно за встановленим Сторонами курсом із розрахунку 8,20 гривень за 1 долар США 2 500 доларів США;

- щомісячно до відкриття спадщини витрачати 680 гривень на потребу відчужувача, з яких забезпечувати відчужувачу купівлю: продуктів харчування, а саме: крупи, цукор, борошно, олію, масло, тощо, прально-миючих засобів;

- сплату комунальних платежів за користування квартирою, яка є предметом цього договору (опалювання, газ, холодна вода, тощо);

- у випадку необхідності забезпечувати влаштування відчужувача у медичний заклад та надання їй медичної допомоги за рахунок своїх коштів;

- у випадку смерті відчужувача поховати її за православним звичаєм на Таїровському кладовищі м. Одеси на ділянці №218, лінія 14, у могилі № НОМЕР_1 , де похована ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (родич відчужувача). Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , видане відділом ЗАГСу Жовтневого району м. Одеси 16 березня 1984 року, актовий запис №2105, яке дає право на поховання поруч, відчужувач передала набувачу до підписання цього договору.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що після підписання договору відповідач деякий час виконувала взяті на себе зобов`язання, але останнім часом змінила до неї своє ставлення, перестала звертати увагу на її потреби, цікавитися станом здоров`я, яке на даний час значно погіршилося, у зв`язку із чим виникла потреба у більшій увазі та допомозі. Крім того, відповідачка перестала забезпечувати її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою і взагалі відмовляється доглядати її. У зв`язку зі станом її здоров`я позивачка два рази на день проходить стаціонарне та амбулаторне лікування, але жодного разу відповідачка її не провідувала, жодної допомоги не надавала і скаржиться, що в неї не має часу її доглядати. З цієї причини між ними почалися сварки та конфлікти, у добровільному порядку відповідачка розірвати договір відмовляється, що стало приводом для звернення із даним позовом до суду. З посиланням на норми ст. 1308 ЦК України просила розірвати спадковий договір у зв`язку із невиконанням набувачем її розпоряджень.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення коштів, понесених за виконання умов спадкового договору.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказує, що ще з травня 2012 року, тобто до укладення договору, забезпечувала ОСОБА_1 продуктами харчування, побутовими речами, опікувалася станом здоров`я, організовувала консультації професора у інституті очних хвороб, лікування в нейро-судинному відділенні, організовувала протезування у стоматолога, супроводжувала у поїздках на цвинтар на могилу чоловіка. Також нею було повернуто суму боргу (позики) ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у розмірі 20 500 гривень, що еквівалентно за встановленим на час виникнення боргових зобов`язань курсом із розрахунку 8,20 гривень за 1 долар США, 2 500 доларів США, та нею щомісячно сплачувалося відчужувачу суми грошових коштів в розмірі навіть більшому ніж передбачалося Спадковим договором.

У січні 2017 року ОСОБА_1 , знаходячись в нетверезому стані, влаштувала скандал, вимагаючи збільшення коштів, понад те, що фактично отримувала, і що вже перевищувало нотаріально узгоджені витрати. У зв`язку з цим, контактні відносини між ними були припинені, а вона перераховувала грошові кошти, які підлягали виплаті за спадковим договором шляхом поштового переказу на адресу ОСОБА_1 .. Проте в червні 2017 року ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилася від Спадкового договору та отримання сум щомісячного платежу і додаткової матеріальної допомоги. Вважає такі дії відчужувача істотним порушенням Спадкового договору. Вони фактично свідчать про односторонню відмову ОСОБА_1 від спадкового договору, у зв`язку з чим відповідачка вимушена звернутися до суду із зустрічним позовом про розірвання спадкового договору у зв`язку з неможливістю його виконання, а також за відшкодуванням її збитків за час тривалості договору у зв`язку з істотним порушенням відчужувачем Спадкового договору. ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок розірвання спадкового договору їй заподіяні збитки, що складаються з понесених нею витрат на повернення боргу (позики) ОСОБА_3 за ОСОБА_1 у розмірі 20 500 гривень, що еквівалентно на той час 2 500 доларів США, сум щомісячних платежів станом на 01.07.2017 загальна сума яких склала 8 147 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 212 628, 55 гривень.

04 травня 2018 року відповідачкою ОСОБА_5 подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій вона просить суд розірвати спадковий договір від 10 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 10.12.2012 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2165. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування збитків у розмірі - 234 924,99 гривень, з яких 212 628,55 гривень сума основного боргу, 3% річних на суму 5 190,47 гривень, 17 105,97 гривень інфляційних втрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 11 054,05 гривень.

Приймаючи участь в судових засіданнях позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримувала з підстав викладених у позові, вказуючи що дійсно знає відповідачку багато років, раніше проживали по сусідству, стосунки були дуже гарні. ОСОБА_1 не заперечувала, що ОСОБА_2 дійсно було повернуто суму боргу у розмірі 20 500 гривень, які вона передала в гривнях, і які вона згодна повернути також у гривнях, а не з розрахунку по курсу до долара, як просить ОСОБА_2 .. Крім того зазначила, що ОСОБА_2 давала їй грошові кошти на утримання згідно договору, всього було сплачено 39 060 гривень, які вона бере на себе обов`язок повернути, але не одразу та частинами. Окремо звертала увагу суду, що у 2017 році звернулася до відповідачки з проханням збільшити їй утримання до 1 000 гривень на місяць, на що вона відмовилася, на цій підставі відносини погіршилися, відповідачка почала її ігнорувати. Потім сказала що хоче продати її іншій особі.

ОСОБА_2 та її адвокат Антонова Л.Г. в судових засіданнях підтримували вимоги викладені у зустрічній позовній заяві.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на виконання умов спадкового договору у розмірі 59 060 гривень, в задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Кравцова Н.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених зустрічних позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі адвокат Антонова Л.Г. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким вимоги зустрічної позовної заяви задовольнити у повному обсязі, а в задоволенні первісного позову відмовити.

Справи розглядаються без участі учасників провадження за наявності повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та за відсутності заяви (заяв) про відкладення розгляду справи.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони про розгляд справи сповіщались належним чином та завчасно. Відповідачу ОСОБА_2 та її адвокату Антоновій Л.Г. судові повістки надсилалась на зазначені ними в апеляційній скарзі адреси, однак поштова кореспонденція повернулась із відміткою «адресат відсутній».

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Нікітюк О.М., зареєстрований в реєстрі за №2165.

За умовами укладеного договору, набувач ОСОБА_2 зобов`язалась виконувати такі розпорядження відчужувача ОСОБА_1 :

- розрахуватися в будь-який час до відкриття спадщини за боргом (позикою від 25 травня 2012 року) відчужувача з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути суму боргу (позики) ОСОБА_3 у розмірі 20 500 гривень, що еквівалентно за встановленим Сторонами курсом із розрахунку 8,20 гривень за 1 долар США 2 500 доларів США;

- щомісячно до відкриття спадщини витрачати 680 гривень на потребу відчужувача, з яких забезпечувати відчужувачу купівлю: продуктів харчування, а саме: крупи, цукор, борошно, олію, масло, тощо, прально-миючих засобів;

- сплату комунальних платежів за користування квартирою, яка є предметом цього договору (опалювання, газ, холодна вода, тощо);

- у випадку необхідності забезпечувати влаштування відчужувача у медичний заклад та надання їй медичної допомоги за рахунок своїх коштів;

- у випадку смерті відчужувача поховати її за православним звичаєм на Таїровському кладовищі м. Одеси на ділянці №218, лінія 14, у могилі № НОМЕР_1 , де похована ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (родич відчужувача). Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , видане відділом ЗАГСу Жовтневого району м. Одеси 16 березня 1984 року, актовий запис №2105, яке дає право на поховання поруч, відчужувач передала набувачу до підписання цього договору.

Відповідно до п. 5.6. Договору його може бути змінений або розірваний за взаємною згодою сторін. Сторони домовилися, що якщо відчужувач викаже бажання змінити набувача на іншого, то розірвання договору за згодою сторін можливо при поверненні набувачу всіх витрат, які мали місце при виконанні умов цього Договору та витрат, пов`язаних з укладанням цього договору; витрати за укладення договору про розірвання цього договору несе відчужувач.

Пунктом 5.7. Договору передбачено що у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача цей договір може бути розірвано в судовому порядку.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Таким чином спадковий договір має подвійну правову природу: він одночасно є і розпорядженням на випадок смерті, і договором, змістом якого обумовлюються його істотні умови.

Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).

Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування.

Відповідно до частини другої статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Оскільки закон не містить спеціальних застережень, то на вимогу набувача спадковий договір може бути розірвано судом як до смерті, так і після смерті відчужувача. Для цього має бути встановлена неможливість виконання ним розпоряджень відчужувача.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України).

Згідно із положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Під час розгляду справи, позивач ОСОБА_1 зазначила, що відповідач ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов`язання за спадковим договором та розпоряджень позивачки не виконувала, в той же час, відповідач ОСОБА_2 зазначила, що не має можливості в повному обсязі виконувати всіх обов`язків визначених спадковим договором.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на те, що подальше існування правочину без взаємної згоди сторін та їх волевиявлення на його виконання, є порушенням принципу свободи договору та порушує право сторін договору на його розірвання, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про розірвання спадкового договору.

Вирішуючи питання щодо відшкодування коштів, понесених на виконання умов спадкового договору, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладання спадкового договору набувач та відчужувач не могли передбачити конкретну суму витрат на виконання розпоряджень відчужувача, як і вартість спадкового майна на момент переходу до набувача права власності на нього, що є особливістю цього виду договору, оскільки існують певні ризики, які неможливо точно визначити на момент його укладення.

Тобто, без вказівки про це у договорі, набувач не має права вимагати від відчужувача відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку з виконанням договору. Не має значення при цьому ні те, за чиєю ініціативою відчужувача або набувача було розірвано договір, ні підстави (мотиви) такого розірвання.

У суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 визнала зустрічний позов на суму 59 060 гривень, про що зазначено у письмових запереченнях на позовну заяву ОСОБА_2 , зазначала що, взмозі виплачувати грошові кошті тільки частками.

На підставі зазначеного, з врахуванням часткового визнання позову, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти на виконання умов спадкового договору в сумі 59 060 гривень.

Доводи апеляційної скарги адвоката Антонової Л.Г. в інтересах ОСОБА_2 щодо безпідставної відмови у стягненні 234 924,99 гривень у рахунок відшкодування витрат на виконання умов спадкового договору не заслуговують на увагу.

Так до своєї зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 надає розрахунок суми збитків, однак він не може бути прийнятий судовою колегією з наступних підстав.

Спадковий договір був укладений між сторонами 10 грудня 2012 року, в той час зазначений розрахунок було здійснено ОСОБА_2 з 30 травня 2012 року (до укладення спірного договору) по 12 серпня 2017 року, з самого розрахунку вбачається, що усі кошти, які було надіслано позивачу ОСОБА_1 у 2017 році було повернуто у зв`язку із її відмовою в отриманні зазначених коштів. Інші суми, які зазначено у розрахунку ОСОБА_2 зазначено на підставі копії зошиту обліку витрат на утримання відчужувача, однак даний зошит не є належними та допустимим доказом.

Інші доводи та обставини, на які посилається адвокат Антонова Л.Г. в інтересах ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга адвоката Кравцової Н.М. в інтересах ОСОБА_6 носить суто формальний характер, в ній не зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції. Тому доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а тому також підлягають залишенню без задоволення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційних скаргах.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційних скарг не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування відсутні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи, що вимоги апеляційних скарг задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Кравцової Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Антонової Людмили Григорівни в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 11 листопада 2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік