ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №513/427/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/5043/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Бучацької А.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та заяви про стягнення судових витрат

У квітні 2021 року ОСОБА_1 від імені якого діяв адвокат Фомічов І.О., звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (далі-ТОВ "Вердикт Капітал") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.1-6).

Одночасно подана заява про подання доказів щодо розміру судових витрат після ухвалення рішення суду в порядку ч.8ст.141 ЦПК України (а.с.15).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 27 вересня 2021 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №6004, вчинений 08 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості за кредитним договором № 0660/120690-ZP від 27 лютого 2014 року за період з 29 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року включно, в загальному розмірі 26 026,56 грн., яка складається з наступного: 5 642,95грн.- прострочена заборгованість за сумою кредиту; 19 383,61грн. - сума заборгованості за відсотками та комісіями; 1 000 грн.- плата за вчинення виконавчого напису (а.с.132-135).

Оскільки питання розподілу судових витрат вказаним рішенням не вирішувалося, ОСОБА_1 , від імені якого діяв адвокат Фомічов І.О., звернувся до суду із заявою, яка зареєстрована в суді 04 жовтня 2022 року, в якій він просив стягнути з ТОВ "Вердикт Капітал" судові витрати у розмірі 11 911,30 грн., які складаються з витрат:

- зі сплати судового збору за подання позовної заяви та клопотання про забезпечення позову у розмірі 1 362 грн.,

- за надання правничої допомоги у розмірі 10 500 грн.

- пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у розмірі 49,30 грн. (а.с.137-140).

Представник відповідача ТОВ "Вердикт Капітал" надав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке обґрунтував тим, що розмір гонорару адвоката є завищеним і неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, що не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату (а.с.77-79).

Зміст судового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Саратського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2021 року заява про стягнення судових витрат задоволена частково.

Стягнуто з ТОВ "Вердикт Капітал" на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 11 889,80 грн., які складаються з:

-витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та клопотання про забезпечення позову у розмірі 1 362грн.;

-витрат за надання правничої допомоги у розмірі 10 500 грн.;

-витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, у розмірі 27,80 грн. (а.с.172-173).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінки клопотанню відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, яка підтверджена практикою Верховного Суду (а.с.179-183).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Фомічев І.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів, просить скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін (а.с.203-205).

ТОВ «Вердикт Капітал» про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 25 жовтня 2022 року, повідомлено належним чином, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин на іншу дату не подавало, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутність його представника.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Фомічова І.О., який прийняв участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката; визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п.48 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у ЦПК України.

При цьому витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі.

У відповідності до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно із ч.3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України.

Відповідно до ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст.632 цього Кодексу ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, представником позивача надані наступні документи, а саме: посвідчені копії договору про надання правової допомоги від 26 листопада 2020 року № 40/20, копія додаткової угоди №2 від 05 квітня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 26 листопада 2020 року № 40/20; копія акту приймання-передачі наданих послуг від 28 вересня 2021 року(а.с.1141-144).

Разом з позовною заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст.134 ЦПК України).

Так, позивачем було дотримано вимог ст.134 ЦПК України та в позовній заяві зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 10 670 грн., які складаються із:

1) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн., детальний опис яких викладено в таблиці позову;

2) витрат, пов`язаних із вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду у розмірі 170 грн.

З метою захисту своїх законних прав та інтересів між ОСОБА_1 та АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ «Ю-РАЙТ» було укладено договір про надання правової допомоги № 40/20 від 26 листопада 2020 року, де п.1.2 договору передбачено, що предметом якого є надання правничої (правової) допомоги, під якою розуміється багатоаспектна, різна за змістом, обсягом та формами діяльність, що може включати, зокрема, але не виключно: консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва в усіх без винятку державних, суспільних установах та організаціях, органах місцевого самоврядування незалежно від форм власності та підпорядкування (а.с.141).

Згідно п.5.1. вказаного договору, необхідність сплати, розмір та порядок сплати гонорару визначається сторонами в додатковій угоді до договору.

Так, п.1 додаткової угоди №2 від 05 квітня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 40/20 від 26 листопада 2020 року, сторони визначили форму надання правничої допомоги, яка буде виражатися у представництві інтересів клієнта в судах України та перед іншими фізичними та юридичними особами щодо визнання виконавчого напису від 08 грудня 2020 року №6004, який вичинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми заборгованості за договором від 27 лютого 2014 року у розмірі 26 026,56 грн., таким, що не підлягає виконанню (а.с.142).

У п.2 додаткової угоди №2 від 05 квітня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 40/20 від 26 листопада 2020 року, за надання Об`єднанням правничої (правової) допомоги, визначеної п.1 Угоди, клієнт зобов`язується сплачувати гонорар у розмірі 10 500 грн.

Тобто, при укладанні договору про надання правової допомоги, сторонами було обрано фіксований розмір гонорару, що узгоджується із позицією, викладеною у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.

Аналогічну правову позицію викладено в додатковій ухвалі Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі №906/598/19.

Доводи апелянта щодо відсутності розрахунку вартості послуг з надання правової допомоги із зазначенням витраченого часу є безпідставними, так як сторони вільні у виборі форми гонорару, тобто фіксованого чи з погодинною оплатою. У позовній заяві позивача наданий попередній розрахунок в сумі 10 670 грн., якій відповідає об`єму наданих послуг зазначених в акті наданих послуг до договору.

Так, згідно Акту приймання-здачі наданих послуг від 28 вересня 2021 року до договору про надання правової допомоги № 40/20 від 26 листопада 2020 року, об`єднанням було надано наступні послуги: консультування клієнта щодо предмета спору, підготовка та подання до суду позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, клопотання про витребування доказів, заяви про забезпечення позов, письмових пояснень, заяви про вирішення питання про стягнення судових витрат та участь у судових засіданнях. Вартість послуг за вказаним актом складає 10 500грн.(а.с.143).

Крім того, Додатковою угодою №2 від 05 квітня 2021 року до договору про надання правової допомоги №40/20 від 26 листопада 2020 року визначено, що клієнт зобов`язаний сплатити визначений в п.2 гонорар протягом 30 календарних днів з моменту набрання рішенням по справі законної сили.

Згідно меморіального ордеру від 08 грудня 2021 року, який надано адвокатом до відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення, від ОСОБА_1 на рахунок АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯМ «Ю-РАЙТ» 08 грудня 2021 року надійшла оплата 10500грн. за додатковою угодою від 05 квітня 2021 року до договору №40/20 від 26 листопада 2020 року (а.с.206).

Так, у постанові Верховного Суду від 12 лютого.02.2020 у справі №648/1102/19 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1ч.2ст.137 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Колегія суддів вважає, що оскільки рішенням суду першої інстанції задоволено позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляв адвокат Фомічов І.О,, заявником доведено надання йому професійної правничої допомоги, а також здійснення оплати за надану правничу допомогу у розмірі 10 500 грн., тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у розмірі 10 500грн.

Витрати на правову допомогу в присудженому розмірі 10500грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг по справі та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат колегія суддів не вбачає.

Тому тверджень відповідача про те, що оскаржуване додаткове судове рішення в частині стягнення судових витрат на правову допомогу є неспівмірною з обсягом наданих адвокатом послуг та складністю справи, є необґрунтованими.

Так, в матеріалах справи міститься обсяг наданих адвокатом послуг, а саме: підготовка позовної заяви, а також заяв про забезпечення позову, про витребування доказів, про ухвалення додаткового рішення, письмові пояснення ві інтересах позивача, відзаив на апеляційну скаргу (а.с.1-6,13-14,15,18-19,70-71,203-205).

При цьому адвокат Фомічев І.О. в інтересах ОСОБА_1 приймав участь в судових засіданнях 15 червня 2021 року (а.с.73-74), 12 липня 2021 року (а.с.119), 27 вересня 2021 року (а.с.129-130).

Тобто, адвокат Фомічев І.О. в інтересах ОСОБА_1 постійно контролював розгляд справи та надавав відповідні клопотання для розгляду справи по суті у підтвердження вимог позивача шляхом надання клопотань про витребування доказів, забезпечення позову та інше.

Матеріалами справи підтверджується, що клієнт перерахував адвокатському об`єднанню 10 500 грн. в якості оплати за представництво його інтересів по справі та виконані роботи.

Враховуючи викладене та проаналізувавши зазначені вище докази виконаних робіт, колегією суддів встановлено, що матеріали справи містять всі необхідні докази в розумінні ст.137 ЦПК України, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що мають бути сплачені.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність обставин надання адвокатом позивача послуг з професійної правничої допомоги у розмірі 10500 грн.

Доводи апелянта щодо відсутності розміру та оплати понесених позивачем судових витрат є необґрунтованими, оскільки стягнення понесених судових витрат здійснюється за наявності договору про надання правової допомоги при наданні доказів, що підтверджують обсяг наданих послуг. Обсяг наданих послуг міститься в акті приймання-здачі наданих послуг від 28 вересня 2021 до договору про надання правової допомоги № 40/20 від 26 листопада 2020 року, в якому зазначена вартість цих послуг в розмірі 10 500грн.

При цьому Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2019 року у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язки сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомог) доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, як заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Так, до ухвалення рішення по справі відповідачем було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яке було обґрунтовано тим, що розмір гонорару є завищеним та неспіврозмірним у порівнянні із ринковими цінами адвокатських послуг та, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували перерахунок коштів адвокату.

Разом з тим, у даному клопотанні відсутні вагомі аргументи, відповідно до яких можна дійти висновку, що розмір витрат на правову допомогу є неспіврозмірним з обсягом наданих послуг, оскільки обсяг наданих послуг згідно умов договору підтверджується актом приймання-здачі наданих послуг, який складається після виконання усіх робіт з надання правової допомоги між сторонами.

Доводи апелянта про те, що співвідношення вартості послуг з надання правової допомоги та середньої заробітної плати в Одеській області у вересні 2021 року вказує, що витрати по часу на половину робочого дня повинні були складати 545,18 грн., але ніяк в розмірі 10 500 грн. до уваги не приймаються, оскільки розмір гонорару визначається сторонами при укладенні договору про надання правової допомоги, при цьому, законодавством не встановлено будь-яких показників, з урахуванням яких, має визначатись розмір гонорару, адже адвокат незалежний у своїй професійній діяльності. Розмір середньої заробітної плати ні яким чином не впливає на розмір гонорару адвоката. Гонорар та заробітна плати не можуть порівнюватися, оскільки заробітна плата є чистим доходом особи, а гонорар включає в себе всі витрати адвоката (оренда приміщення/офісу, канцелярія, робоча техніка та меблі, заробітна плата працівника, внески в адвокатське самоврядування, податки та інше), які адвокат понесе під час надання правничої допомоги.

Розраховуючи вартість правничої допомоги адвокат враховує, зокрема, витрати, які він понесе у зв`язку з наданням такої допомоги. Одним з різновиду витрат, які складають майже половину від отриманого доходу, становлять податки, які сплачуються в державний бюджет України.

Враховуючи вищевикладене, вартість (розмір) правничої допомоги, визначеної в договорі про надання правової допомоги, яка погоджена з клієнтом є цілком обґрунтованою та співмірною з обсягом наданих послуг, витраченим часом та складністю спору.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2022 року.

Головуючий

Судді: