ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5930/22 Справа № 204/7619/21 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021 році позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 31 жовтня 2020 року об 11 год 50 хв. у м. Дніпрі по вул.Шмідта, буля буд.№1 вул.Боброва, сталась ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», днз НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок порушення останньою вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

За висновком № 3428-21 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , складеного 31 серпня 2021 року судовим експертом Телятниковим С.М. на підставі заяви позивача, встановлено вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 147 229,85 грн., а вартість матеріального збитку, що визначається як сума вартості ремонтно-відновлювальних робіт, матеріалів, запчастин з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, що складає 104 715,44 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Арсенал Страхування» за полісом №ЕР/200805756, у зв`язку з чим в межах страхового ліміту в розмірі 130 000 грн ПАТ «СК «Арсенал Страхування» виплачено страхове відшкодування в розмірі 86 276,40 грн. за вирахуванням франшизи, тому непокрита страховою компанією сума вартості відновлювального ремонту становить 18 439,04 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також моральну шкоду, яку позивач оцінює у сумі 12 000 грн., 6589,82 грн витрат пов`язаних з проведенням судового транспортно-товарознавчого дослідження, судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. та судового збору у розмірі 1816 грн.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 45844,86 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерного товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 жовтня 2020 року об 11 год 50 хв. у м. Дніпрі по вул.Шмідта, буля буд.№1 вул.Боброва, сталась ДТП за участю автомобіля «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Lancer», днз НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок порушення останньою вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим автомобілі отримали механічні пошкодження.

Дані обставини підтверджуються постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення за ст. 124 КУпАП, якою скасована постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_2 ..

Транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , яким під час ДТП керував ОСОБА_1 , належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16 лютого 2020 року, що підтверджується матеріалами справи.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200805756, який діяв на час настання ДТП, з лімітом страхової суми за шкоду, заподіяну майну в розмірі 130 000 грн., що визнається ПАТ «СК «Арсенал Страхування» в письмових поясненнях.

Умовами п.5 Полісу №ЕР/200805756 розмір франшизи становить 1500 грн.

ПАТ «СК «Арсенал Страхування» після отримання 02 листопада 2020 року повідомлення ОСОБА_1 про ДТП у строки та в порядку, встановленому ст.ст.33,34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 05 листопада 2020 року проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , у присутності представника страховика та ОСОБА_1 , який погодився з наявними пошкодженнями, виявленими представником страховика, про що оцінювачем складено протокол огляду транспортного засобу від 05 листопада 2020 року, який ОСОБА_1 підписав без зауважень.

Згідно Звіту №Б05112002 від 12 листопада 2020 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) становить 87 776,40 грн.

В межах страхового ліміту в розмірі 130 000 грн ПАТ «СК «Арсенал Страхування» позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 86 276,40 грн. за вирахуванням франшизи.

За висновком експерта ДНДІСЕ МЮУ Телятніковим С.М. за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №3428-21 від 31 серпня 2021 року встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 104 715,44 грн. на час дослідження.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Положеннями частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

З матеріалів справи вбачається, що страховою після отримання повідомлення від ОСОБА_1 про ДТП , 05 листопада 2020 року проведено огляд пошкодженого транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , у присутності представника страховика та ОСОБА_1 , який погодився з наявними пошкодженнями, виявленими представником страховика, про що оцінювачем складено протокол огляду транспортного засобу від 05 листопада 2020 року, який ОСОБА_1 підписав без зауважень.

Таким чином, за результатами проведеного розслідування страхова здійснила виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 86 276,40 грн, що не заперечувалося сторонами.

Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він є меншим страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.

Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:

загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;

розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV;

чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.

Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 362/3043/18.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки визначення вартості матеріального збитку з урахуванням зносу у Звіті №Б05112002 від 12 листопада 2020 року, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , завданого транспортному засобу «Mitsubishi Outlander», днз НОМЕР_1 , (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) у розмірі 87 776,40 грн., проведено з дотриманням порядку, передбаченого Методикою товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та на виконання норм ст.ст.22,34,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком виплачена сума страхового відшкодування, з якою погодився позивач, отримавши її, тим самим використавши право вимоги до особи, винуватої у скоєнні ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, що 31 серпня 2021 року було проведено транспортно-товарознавче дослідження №3428-21, яким встановлено вартість матеріального збитку у розмірі 104 715,44 грн. на час дослідження. За проведення дослідження ОСОБА_1 сплатив 6589,82 грн.

Зазначені витрати не є такими, що пов`язані із розглядом справи, оскільки при вирішені спору по суті не було враховано висновок №3428-21 по результатам проведеного транспортно-товарознавчого дослідження по справі від 31.08.2021р., складений експертом ДНДІСЕ МЮУ Телятніковим С.М.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні витрат пов`язаних з проведенням судового транспортно-товарознавчого дослідження.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів, зазначає наступне.

Встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 травня 2021 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За правилами ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, яку позивач зазнав внаслідок суттєвого пошкодження належного йому транспортного засобу, у розмірі 2 000 грн.

Щодо стягнення витрат за правничу допомогу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (даліЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу при розгляді в суді першої інстанції позивач надав: ордер від 28 вересня 2021 серії АЕ № 1072499, яким ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №23/ФО-АБ/21 від 05.04.2021 уповноважила ОСОБА_4 представляти її інтереси, яким не визначено розміру гонорару. В п.4.1 вказаного договору зазначено, що вартість наданих юридичних послуг визначає самостійно після отримання від клієнта замовлення на надання юридичної допомоги, та виставляє клієнту відповідних рахунок. Проте, на підтвердження розміру витрат правничої допомоги жодних доказів не надано.

Враховуючи, що матеріалами справи не містять витрат на правову допомогу, а отже в задоволенні вказаних вимог слід відмовити за не доведеністю.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу при розгляді в суді апеляційної інстанції позивач надав: додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2021 року, акт№1 від 22.07.2022 року приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №23/ФО-АБ/21 від 05.04.2021 року, в якому зазначено вартість робіт на загальну суму 6200 грн. та рахунок на оплату №1/23 від 22 липня 2022 року на суму 6200 грн.

Зазначеними доказами підтверджено понесення позивачем судових витрат при розгляді справи в апеляційному суді.

Заперечень щодо спів розмірності заявлених до стягнення витрат відповідач не надав.

При цьому з огляду на часткове задоволення апеляційної скарги позивача, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути не всю заявлену адвокатом суму (6200 грн), а 407,37 грн. пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 рокуслід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та винести в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення зазначених вимог позивача,в решті рішення суду першої інстанції має бути залишено без змін.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 298,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2022 рокув частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 298,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 407,37 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: