Провадження № 2/344/119/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована та перебуває в комунальній власності та знаходиться на балансі ТОВ «Громадська Управляюча Компанія» (з вересня 2016 року). До передачі на баланс ТОВ «Громадська Управляюча Компанія» зазначений будинок перебував на балансі КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». Наймачами квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які систематично руйнують та псують житловий фонд місцевої ради. КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» неодноразово проводились роз`яснювальні бесіди з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Також неодноразово складалися акти та приписи з вимогою усунути антисанітарний стан квартири, застосовувалися заходи суспільного впливу. Однак заходи попередження та суспільного впливу виявилися безрезультатними. 22.07.2016 року працівниками КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» складено припис № 01-03/1277 з вимогою усунення антисанітарного стану квартири та привести квартиру до належного санітарного стану, а також привести в належний технічний стан всі сантехнічні прилади та інженерні загально-квартирні мережі, який був направлено відповідачам. У зв`язку із відсутністю будь-якого реагування зі сторони відповідачів, інспектором служби головним інженером Федик О.І. було складено протоколи про адміністративне правопорушення з фотофіксажем та поясненнями свідків. Так, 07.09.2016 року КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» на відповідачів складено протокол № 06-07/29 та протокол № 06-07/30 про адміністративне правопорушення про порушення правил санітарного утримання місць загального користування (сходових кліток, під`їзду) шляхом виливання нечистот на сходові клітки, безгосподарне утримання житлового приміщення. Постановами № 11/581 та № 11/582 відповідно від 30.09.2016 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 накладено штрафи за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, а саме здійснення виливання нечистот на сходові клітки за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушено ст. 150 КУпАП. Таким чином, враховуючи безрезультатність застосованих до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заходів попередження і суспільного впливу за систематичне руйнування та псування жилого приміщення та у зв`язку із систематичністю зазначених порушень, позивач вказує на наявність підстав для застосування ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР та виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2016 року (с. Мелещенко Л.В.) відкрито провадження у справі (а.с. 25).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 47).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 48).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.05.2017 року (суддя Антоняк Т.М.) вказану цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 49).

Судом залучено до участі у справі ТОВ «Громадська Управляюча Компанія» як третю особу.

Ухвалою Івано-Франківський міського суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2019 року проведено заміну третьої особи - ТОВ «Громадська Управляюча Компанія» на Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (а.с. 104).

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги зазначені у позові, просила позов задовольнити.

Відповідачі не прибули у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник третьої особи підтримала вимоги позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи, згідно листа Департаменту комунального господарства, транспорту та зв`язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10.06.2016 року, відповідно до звернення мешканців будинку АДРЕСА_2 щодо утримання в неналежному санітарно-технічному стані квартири АДРЕСА_3 її мешканцями повідомлено, що у вказаній квартирі в присутності мешканців будинку проведено обстеження зазначеної квартири, складено акт. Квартира АДРЕСА_3 не приватизована. Основним квартиронаймачем є ОСОБА_3 1938 року народження. При спілкуванні з мешканцями було з`ясовано, що вона поводиться неадекватно і на даний час знаходиться у психіатричній лікарні. В квартирі також зареєстрований і проживає син ОСОБА_2 , 1964 року народження, який зловживає алкоголем і не утримує квартиру у належному санітарно технічному стані. Запропоновано доручити відповідним службам вирішити питання розміщення ОСОБА_3 у спеціалізований заклад з цілодобовим наглядом, а також розглянути можливість закладення позову до суду на позбавлення права на житло ОСОБА_2 (а.с. 6).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 73583712 від 22.11.2016 року, у державному реєстрі речових прав відсутня інформація про зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Як слідує з матеріалів справи, 22.07.2016 року працівниками КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» складено припис № 01-03/1277, з вимогою усунення антисанітарного стану квартири та привести квартиру до належного санітарного стану, а також привести в належний технічний стан всі сантехнічні прилади та інженерні загально-квартирні мережі (а.с. 8).

07.09.2016 року КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» на ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складено протокол № 06-07/29 та протокол № 06-07/30 про адміністративне правопорушення - порушення правил санітарного утримання місць загального користування (сходових кліток, під`їзду) шляхом виливання нечистот на сходові клітки, безгосподарне утримання житлового приміщення (а.с. 12).

Постановою № 11/581 від 30.09.2016 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради на ОСОБА_3 накладено штраф у розмірі 51 грн. за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, а саме здійснення виливання нечистот на сходові клітки за адресою: АДРЕСА_4 , чим порушено вимоги ст. 150 КупАП (а.с. 11).

Постановою № 11/582 від 30.09.2016 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради на ОСОБА_2 накладено штраф за аналогічне правопорушення (а.с. 9).

Актами КП «Єдиний розрахунковий центр» від 19.03.2013 року виявлено сліди залиття квартири АДРЕСА_5 у ванній та туалетних кімнатах, частково в приміщенні кухні мокра стеля через незадовільний стан санітарно-технічного обладнання в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 19-20).

Актом № 03-13/05-13 від 31.05.2016 року, складеного комісією КП «МІУК» при огляді квартири АДРЕСА_6 , виявлено, що квартира знаходиться в антисанітарному і незадовільному технічному стані (а.с. 17).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод у п. 1 ст. 8 передбачено, що кожен має право на повагу до свого житла.

Пункт 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно частини першої статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачем способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідача, який вчиняв порушення правил користування жилим будинком і жилим приміщенням не відповідає вимогам ст. 47 Конституції України, а також положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого житлового приміщення і відповідно до правил ст. 78 ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

З представлених суду актів комісії балансоутримувачів будинку, припису, протоколу про адміністративне правопорушення та постанов про адміністративне правопорушення вбачається, що відповідачі утримують в неналежному санітарному та технічному стані квартиру, з чого суд приходить висновку, що відповідачі систематично порушують правила співжиття і псують житлове приміщення.

Разом з тим, позивачем не надано доказів про те, що до відповідачів вживалися заходи попередження або громадського впливу щодо недопущення порушення правил співжиття чи про наслідки, які можуть настати, які не дали позитивних результатів.

Жодних доказів про проведення профілактичних бесід, які були б проведені з відповідачами щодо недопущення порушення правил співжиття в будинку суду не надано.

Позивачем не доведено підстав, визначених статтею 116 ЖК Української РСР, для застосування такого крайнього заходу втручання у право відповідачів на житло як виселення.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Натомість надана позивачем інформація не містить законних підстав для того, щоб виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_6 , у якій вони проживають, без надання іншого житлового приміщення.

При прийнятті даного рішення суд враховує те, що виселення на підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення є крайнім заходом, передбаченим законом.

Більше того, як слідує з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 , 1938 року народження, є особою похилого віку, хворіє та не має можливості для себе забезпечити інше житло.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів, які б стали законною підставою для виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без надання їм іншого житлового приміщення.

Керуючись, ст.ст. 319, 383 ЦК України, 9, 64, 116, 156 ЖК України, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про виселення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тарас АНТОНЯК

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2022 року.