П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Мацунича М.В., Фазикош Г.В.,

за участі секретаря Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 червня 2021 року (головуючий суддя Бедьо В.І., повний текст складено 14.06.2021) у справі за позовом Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, поданим в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , про визнання недійсними рішення та державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року військова прокуратура Ужгородського гарнізону (на даний час - Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону) звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 , в якому просила:

- визнати недійсним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609 про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надання у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,0852 га в районі АДРЕСА_1 , а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 083701, виданий на підставі вказаного рішення;

- витребувати земельну ділянку площею 0,0852 га з кадастровим номером : 35:001:0105, що входить до складу земельної ділянки площею 18,47 га військового містечка № НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 на користь держави в особі Міністерства оборони України з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що Ужгородська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення №1609 від 15.10.2010 вийшла за межі своїх повноважень, затвердила проект відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд та надала у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0852 га в районі вул. Канальна, поз. 2, котра належить до земель оборони, входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 , Квартирно-експлуатаційному відділу м. Мукачево належить право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 18,47 га на підставі державного акту від 04.05.1981, відтак земельна ділянка вилучена із володіння Міністерства оборони України без його згоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03 червня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. Рішення місцевого суду мотивовано пропуском строку позовної давності.

На це рішення подала апеляційну скаргу Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову прокуратури.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що строки позовної давності не пропущено, прокуратура міста Ужгорода не належала до органів військових прокуратур, а належала до місцевих прокуратур; Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону та прокуратура міста Ужгорода не являються одним органом, а тому перша не могла бути обізнаною з фактом подання 08.05.2012 позовної заяви прокурором міста Ужгорода, а також з фактом прийняття рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609; копія вищевказаної позовної заяви до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону) не надходила, не отримувалась, у ЗМІ не публікувалась, а тому остання не знала про факт звернення прокуратури міста Ужгорода до суду з позовом (у справі № 712/10556/12) про скасування рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609; місцевий суд не з`ясував коли КЕВ м. Мукачеве, Міністерство оборони та Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону довідалися чи могли довідатися про порушення права та про факт звернення прокуратури міста Ужгорода до суду з позовом (у справі № 712/10556/12); вказує, що цій прокуратурі стало відомо про незаконне вибуття спірної земельної ділянки з державної власності тільки 26.04.2018 з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення № 0000028, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України; зазначає, що прокуратура не мала можливості надати заперечення та спростувати доказ надану відповідачами 03.06.2021 копію позовної заяви прокурора м. Ужгорода від 08.05.2012 (у справі № 712/10556/12).

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України просить задовольнити апеляційну скаргу прокуратури, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Зокрема, вказує, що строки позовної давності не пропущено, прокуратура міста Ужгорода не належала до органів військових прокуратур, а належала до місцевих прокуратур; Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону та прокуратура міста Ужгорода не являються одним органом, а тому перша не могла бути обізнаною з фактом подання 08.05.2012 позовної заяви прокурором міста Ужгорода, а також з фактом прийняття рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609; копія вищевказаної позовної заяви до Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону) не надходила, не отримувалась, у ЗМІ не публікувалась, а тому остання не знала про факт звернення прокуратури міста Ужгорода до суду з позовом (у справі № 712/10556/12) про скасування рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609. Вказує, що місцевий суд дійшов висновку про пропуск позовної давності, не перевіривши чи було залучено Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачева в якості позивачів чи третіх осіб у справі № 712/10556/12. Зазначає, що Закарпатській спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері Західного регіону стало відомо про факт вибуття спірної земельної ділянки з власності держави тільки 26.04.2018 з моменту виявлення та внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення № 0000028, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Місцевим судом взято до уваги доказ (копію позовної заяви прокурора м. Ужгорода від 08.05.2012) поданий лише в день прийняття судового рішення, який заздалегідь прокуратурі, Міністерству оборони України та КЕВ м. Мукачева відповідачем не направлявся.

У відзиві на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачево просить задовольнити апеляційну скаргу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску позовної давності. Вказує, що КЕВ м. Мукачево не було відомо про ту обставину, що прокурор м. Ужгорода раніше, 08.05.2012, звертався із позовом до Ужгородської міської ради та ОСОБА_1 щодо оскарження рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609. На переконання КЕВ м. Мукачево, ні його, ні Міністерство оборони України не було залучено до участі у вказаній справі № 712/10556/12, матеріали такої справи до КЕВ м. Мукачево не надходили. Вказує, що копію позовної заяви прокурора м. Ужгорода від 08.05.2012 (у справі № 712/10556/12) надано відповідачем з порушенням строку подачі доказів, такий доказ не надавався завчасно позивачам в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Мукачева та прокурору, був наданий в ході судового засідання 03.06.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу Ужгородська міська рада просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зокрема зазначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене держава в особі уповноважених органів. Міністерство оборони України, а також КЕВ м. Мукачева не порушували питання поновлення строку позовної давності, не надали доказів поважності причин його пропуску. Вказує, що представник Ужгородської міської ради Данканич А. завчасно надсилав на офіційні електронні адреси учасників справи (у тому числі прокуратурі на електронну пошту , Міністерству оборони України , КЕВ м. Мукачева ) заяву про застосування позовної давності від 05.01.2021, яка була мотивована тим, що Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачева дізналося про порушення своїх прав (про рішення Ужгородської міської ради № 1609 від 15.10.2010) у травні 2012 року внаслідок пред`явлення позовної заяви прокурором м. Ужгорода 08.05.2012 у справі № 712/10556/12 (а.с. 127-136 т. 1). Зазначає, що на віндикаційні позови держави (в особі уповноважених органів) поширюється загальна позовна давність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у пункті 60 постанови від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Представник ОСОБА_1 адвокат Орбан Н.Л. подала до апеляційного суду письмові пояснення, у яких зазначає, що прокурор у даній справі не довів наявності підстав для представництва інтересів держави в особі уповноважених органів, перебрав на себе функції іншого державного органу - Держгеокадастру, у зв`язку з чим вважає, що процесуальним наслідком цього має бути залишення позовної заяви без розгляду. Одночасно адвокат Орбан Н.Л. у вказаних письмових поясненнях просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Міністерства оборони України 09.06.2022 до апеляційного суду надіслав клопотаня про проведення судового засідання в режимі відоеоконференції. Також зазначив, що у випадку неможливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції - просив розглянути справу за відсутності представника Міністерства оборони України. Апеляційну скаргу просив задовольнити.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 13.06.2022 таке клопотання було задоволено, доручено провести судове засідання в режимі відеоконференції Сихівському районному суду м. Львова, куди представник Міністерство оборони Укураїни не з?явився.

Представники КЕВ м. Мукачево та ОСОБА_1 надіслали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позицію прпедставників Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону та представника Ужгородської міської ради, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Звертаючись із позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Мукачево, прокурор посилався на те, що повідомив ці органи про порушення інтересів держави, проте ні Міністерство оборони України, ні КЕВ м. Мукачеве не вживали жодних самостійних заходів, а КЕВ м. Мукачеве просив прокуратуру виступити на захист порушених інтересів держави.

Так, листом №1/2520вих-18 від 21.11.2018 військовий прокурор Ужгородського гарнізону повідомив Міністерство оборони України, КЕВ м. Мукачеве, у порядку, визначеному статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», про необхідність захисту прав держави, надав можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, повідомити про вжиття заходів та про необхідність встановлення наявності підстав у прокуратури для представництва в суді (а.с. 16).

Листом № 2402 від 22.11.2018 КЕВ м. Мукачеве просило військового прокурора Ужгородського гарнізону західного регіону України виступити на захист його інтересів у спірних правовідносинах (а.с. 17).

Отже, відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (№ 12-194гс19).

Отже, військовий прокурор Ужгородського гарнізону листом №1/2520вих-18 від 21.11.2018 повідомив Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачево про необхідність захисту прав держави.

Невжиття Міністерством оборони України та КЕВ м. Мукачево заходів для захисту інтересів держави протягом розумного строку після такого повідомлення прокурора слід кваліфікувати як бездіяльність відповідних органів.

Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачево не довело фактів самостійного пред`явлення позову саме для захисту інтересів держави (після отримання листів прокурора Ужгородського горнізону від 21.11.2018) шляхом обрання ефективного способу захисту чи зокрема у спосіб, який обрано прокурором у даній справі, а саме шляхом:

скасування рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609 у частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд площею 0,0852 га з кадастровим номером : 35:001:0105;

скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 083701, виданого ОСОБА_1 на підставі вказаного рішення;

витребування земельної ділянки площею 0,0852 га переданої у приватну власність ОСОБА_1 на підставі рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609.

З огляду на викладене, слід дійти висновку, що у цій справі прокурором наведено підстави для здійснення представництва інтересів держави в суді, наведено обґрунтування порушення інтересів держави та що захист цих інтересів не здійснює належним чином Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачеве.

Зазначені висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді, в особі Міністерства оборони України та КЕВ узгоджуються з висновком Верховного суду у постанові від 10.03.2021 у справі № 404/8169/18.

Статтею 65 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що землями промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності.

Порядок використання земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.

Відповідно до статті 77 ЗК України, яка кореспондується з положеннями статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» та статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

За приписами Законів України «Про оборону України» та «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Згідно зі ст. 77 ЗК України та ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», ст. 14 Закону України «Про збройні сили України» землі оборони є державною власністю, яка не може передаватись у приватну власність, без згоди Міністерства оборони України.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 № 001 Мукачівській квартирно-експлуатаційній частині видано Державний акт на право користування землею № 1 від 04.05.1981, яким за Мукачівською КЕЧ закріплено в безстрокове і безоплатне користування 50,61 га землі в межах доданого плану, для державних потреб (а.с. 8-10 т. 1). На цьому Державному акті стоїть відмітка «секретно (по умолчанию)».

На підставі Директив Міністерства оборони України від 25.12.2004 Д-312/1/029, від 10.01.2005 №Д-322/1/01, від 20.01.2005 № Д-322/1/03, від 20.04.2005 №Д-322/1/0110, наказу начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 13.10.2005 №9 та вказівки начальника Західного територіального квартирно- експлуатаційного управління від 26.10.2005 № 303/23/3/252 - Мукачівську квартирно-експлуатаційну частину району з 17 листопада 2005 року переформовано у квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве (а.с. 51-56 т. 1).

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве (далі по тексту КЕВ м. Мукачево) є державною установою, правонаступником Мукачівської КЕЧ району (а.с. 51-56 т. 1).

Також встановлено, що пунктом 1.5 рішення 5-ї сесії 5-го скликання Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609 затверджено проекти відведення земельних ділянок та надано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд десятьом громадянам, у тому числі ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0852 га в районі АДРЕСА_1 (а.с. 46-47, 53-54 т. 1).

На підставі цього рішення ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0852 га у АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :35:001:0105 (а.с. 12 т. 1).

Представник Ужгородської міської ради у судовому засіданні апеляційного суду зазначав, що на час прийняття оскаржуваного рішення не було відомо про перебування відповідних площ на території м. Ужгород у користуванні КЕВ м. Мукачево, оскільки Державний акт на право користування землею перебував під грифом «секретно», а в подальшому під грифом «ДСК». Представники Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону визнали, що відповідна територія не була обгороджена, будь-яких об?єктів військового містечка на ній не було розміщено.

Прокуратура, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево, на обґрунтування позовних вимог стверджувала, що Ужгородська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення від 15.10.2010 №1609, вийшла за межі наданих їй повноважень надала у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку, котра належить до земель оборони та є державною власністю, без згоди Міністерства оборони України на вилучення вказаної земельної ділянки.

Висновком експерта № 1056/1057 від 31.08.2020, наданого Закарпатським відділенням Науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, встановлено, що земельна ділянка відведена рішенням Ужгородського міськвиконкому від 09.01.1953 № 001 (державний акт № 1 від 04.05.1981) під розміщенням військової частини за адресою: АДРЕСА_2 відносилась до земель оборони. Земельна ділянка :35:001:0105 повністю накладається на землі надані у безстрокове користування Мукачівської КЕЧ для державних потреб, площа накладення становить 0,0852 га (а.с. 101-121 т. 1).

Передавши у приватну власність спірну земельну ділянку Ужгородська міська рада незаконно розпорядилася землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів вилучення чи відмови попереднього користувача від земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Верховний Суд наводить висновки (зокрема у постанові від 14.04.2021 у справі № 450/2410/18) що обрання самих по собі вимог про визнання рішення міської ради незаконним та його скасування, визнання державного акту недійсним (без пред`явлення вимоги про витребування земельної ділянки), є неефективним способом захисту, оскільки задоволення вимоги про визнання рішення міської ради незаконним та його скасування, визнання державного акту недійсним не може призвести до захисту або відновлення порушеного речового права позивачів (у разі його наявності), зокрема повернення у володіння або користування спірної земельної ділянки.

Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166, 1167, 1173).

Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акту на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 1 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49).

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

У справі, що розглядається, разом із вимогами про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, яке вже було реалізоване і вичерпало свою дію, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, котрі самі по собі не призводять до поновлення прав позивачів, відновлення володіння, користування або розпорядження спірною земельною ділянкою, було заявлено також вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 (віндикація).

Отже, прокурор в інтересах держави в особі уповноважених органів, у межах такої позовної вимоги (про витребування майна) може посилатися на незаконність рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, у частині передачі спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_1 .

Встановивши ту обставину, що при передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки Ужгородська міська рада незаконно розпорядилася землями державної власності, які належать до земель оборони, за відсутності доказів вилучення чи відмови попереднього користувача від земельної ділянки, колегія суддів вважає, що позивачі мали обґрунтовані підстави для звернення до суду із позовом за захистом своїх прав.

Разом із тим відповідачем у справі було заявлено про застосування позовної давності (а.с. 41, 127-136 т. 1).

Відповідно до вимог п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/18560/16 зазначила, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (подібний висновок також викладено у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів(відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).

Застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог.

У даній справі з позовом звернувся прокурор від імені органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах: КЕВ м. Мукачево, Міністерство оборони України, а тому позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права довідалися або могли довідатися саме КЕВ м. Мукачево та Міністерство оборони України.

На віндикаційні позови держави (в особі уповноважених органів) поширюється загальна позовна давність, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у пункті 60 постанови від 17.10.2018 у справі № 362/44/17, у пункті 65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Судом першої інстанції встановлено, що КЕВ м. Мукачеве та Міністерству оборони України станом на травень 2012 року було достеменно відомо про рішення Ужгородської міської ради № 1609 від 15.10.2010, про що свідчить факт звернення із позовною заявою прокурора м. Ужгорода (вихідний штамп прокуратури 08.05.2012) в інтересах територіальної громади міста Ужгорода до Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 та інших громадян ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) третя особа: Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Мукачеве, з вимогами про скасування рішення Ужгородської міської ради № 1609 від 15.10.2010. Третіми особами у позовній заяві визначено: Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево (а.с. 130-134 т. 1).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.10.2013 було відкрито провадження по справі № 712/10556/12 за адміністративним позовом Прокурора м.Ужгорода, який діє в інтересах територіальної громади м.Ужгорода до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , треті особи: Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Мукачево, про скасування рішення ради та актів на право власності на землю. (а.с. 94-95 т.3).

Надалі ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.03.2014 у справі № 712/10556/12 позовну заяву Прокурора м. Ужгорода, який діє в інтересах територіальної громади м. Ужгорода залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що від прокурора м. Ужгорода надійшла заява про залишення позову без розгляду (а.с.96-97 т.3).

Отже, зі змісту позовної заяви прокурора м. Ужгорода, КЕВ м. Мукачеве та Міністерству оборони України у травні 2012 року було достеменно відомо про оспорюване рішення Ужгородської міської ради № 1609 від 15.10.2010 та про видачу, зокрема, ОСОБА_1 , державного акту на земельну ділянку площею 0,0852 га кадастровий номер :35:001:0105, а також про накладення та вибуття такої ділянки, котра була надана у безстрокове користування Мукачівської КЕЧ для державних потреб (під розміщенням військової частини) за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з державним актом № 1 від 04.05.1981.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що до відзиву Ужгородської міської ради на позовну заяву, у якій відповідачем заявлено про застосування позовної давності, було додано копію рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.02.2016 у справі № 907/1115/15 за позовом КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Ужгородської міської ради 4-їсесії 5-го скликання №790 від 18.07.2008 в частині надання дозволу на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 3,5 га для індивідуальної житлової забудови в районі вул. Канальної (а.с. 45, 51-56 т. 1)

Встановлено, що у жовтні 2015 року КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України зверталося з вищевказаним позовом до Ужгородської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Ужгородської міської ради 4-ї сесії 5-го скликання №790 від 18.07.2008 щодо надання дозволу на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 3,5 га для індивідуальної житлової забудови в районі вул. Канальної. За такою позовною заявою ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.10.2015 у справі № 907/1115/15 порушено провадження у справі та прийнято заяву до розгляду (ухвала про порушення провадження у справі (а.с.98 т. 3).

При розгляді справи № 907/1115/15 судом було постановлено ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 18.12.2015 про витребування доказів (а.с.99-101 т. 3), з якої вбачається, що в судовому засіданні 18.12.2015, в якому був присутній представник КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України Дементєва С.М., представником відповідача Ужгородської міської ради Орбан Н.Л., було подано та підтримано клопотання, в якому зазначено:

що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебувала справа №712/10556/12 за позовом прокуратури міста Ужгорода в інтересах територіальної громади, за участю 3-тіх осіб в особі Міністерства оборони України, КЕВ м. Мукачева до Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про скасування рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 №1609 та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку;

що в матеріалах такої справи №712/10556/12 наявні докази, що позивачу КЕВ м. Мукачево було відомо про рішення Ужгородської міської ради від 18.07.2008 №790, а також звернення з вказаним позовом на підставі акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.12.2011 ГУ Держкомзему у Закарпатській області;

що рішенням сесії Ужгородської міської ради від 15.10.2010 «Про надання земельних ділянок» (п. 1.5) було затверджено проекти відведення земельних ділянок та надано в приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд громадянам в районі вул. Канальної, у тому числі ОСОБА_1 .

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.02.2016 у справі № 907/1115/15 у позові КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України відмовлено (а.с.51-56 т. 1). Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 у справі № 907/1115/15 апеляційну скаргу КЕВ міста Мукачево Міністерства оборони України, повернуто скаржнику без розгляду (а.с.102-103 т. 3).

Даним рішенням Господарського суду Закарпатської області від 05.02.2016 у справі № 907/1115/15, що набрало законної сили, було встановлено наступні обставини:

Відповідно до «РЕШЕНИЕ №001 СУЖЕННОГО ЗАСЕДАНИЯ УЖГОРОДСКОГО ГОРИСПОЛКОМА ДЕПУТАТОВ ТРУДЯЩИХСЯ от 09 января 1953 года, «О закреплении земельных участков за войсковыми частями КЕЧ Ужгородского района» було закріплено 22 земельні ділянки за військовими містечками по м. Ужгород, в тому числі під п/н 20 значилось військове містечко №8 по АДРЕСА_3 ).

Згідно з історичною довідкою від 25.10.1965 №16 «на основании дерективы Командуцющего Войсками, Прикарпатского Военного округа № ОМУ/11/002074 от 5 сентября 1956г. и дерективы начальника Квартирно-Эксплуатационного Управления Прикарпатского Военного округа № 001704 от 21 сентября 1956 года, Квартирно-Эксплуатационная часть Ужгородского района расформирована и передана в состав Квартирно-Эксплуатационной части Мукачевского района».

На підставі наказу начальника розквартирування військ і капітального будівництва ЗСУ від 25.05.1999 №53 військове містечко № НОМЕР_2 в Ужгородському гарнізоні було перенумеровано у в/м №43.

На підставі Директив Міністерства оборони України від 25.12.2004 Д-312/1/029, від 10.01.2005 №Д-322/1/01, від 20.01.2005 № Д-322/1/03, від 20.04.2005 №Д-322/1/0110, наказу начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 13.10.2005 №9 та вказівки начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 26.10.2005 № 303/23/3/252 - Мукачівську квартирно-експлуатаційну частину району з 17 листопада 2005 року переформовано у квартирно- експлуатаційний відділ м. Мукачеве.

Відповідно до вищенаведеного Квартирно-експлуатаційний відділ м. Мукачеве (далі по тексту КЕВ м. Мукачево) є державною установою, правонаступником Мукачівської КЕЧ району і діє на підставі Положення, яке включено до Єдиного Державного Реєстру підприємств і організацій України №08439994 від 01 грудня 2005 року.

З метою отримання правовстановлюючих документів на право постійного користування земельними ділянками, на підставі державних актів на земельні ділянки старого зразку у відповідності з чинним законодавством України, КЕВ м. Мукачеве 22.12.2014 звернувся з листом до голови Закарпатської обласної державної адміністрації про надання дозволу на розроблення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок МОУ в натурі (на місцевості). Головою Закарпатської обласної державної адміністрації 29.01.2015 за № 24 було винесено розпорядження з переліком земельних ділянок, розташованих на території Берегівського, Виноградівського, Перечинського, Хустського районів, міст Мукачево та Ужгород, на які Квартирно-експлуатаційному відділу м. Мукачево надався дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості), де під номером з/п 7.3 за адресою: АДРЕСА_2 розташована земельна ділянка загальною площею 18.47 га (в/м № 43).

На підставі розпорядження голови Закарпатської обласної державної адміністрації 15.06.2015 КЕВ м. Мукачево заключив договір на виконання робіт з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для розміщення та постійної дислокації Збройних сил України в АДРЕСА_2 , де дислокується військова частина НОМЕР_3 , військове містечко № НОМЕР_1 , площа земельної ділянки 18.47 га, кадастровий № .

Відповідно до доручення Міністра оборони України від 19.03.2015 №4923/з та у відповідності до Земельного кодексу України, наказу Міністерства оборони України, на підставі листа ТВО начальника Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 27.05.2015 за №303/23/1/1892/661 в КЕВ м. Мукачево була створена робоча комісія для проведення перевірки обліку та контролю за використанням земельних ділянок військових містечок ( далі по тексту інвентаризація).

В ході проведення інвентаризації було виявлено, що рішенням 4-ї сесії 5-го скликання Ужгородської міської ради №790 від 18.07.2008 «Про надання та приватизацію земельних ділянок», Ужгородською міською радою було надано дозвіл на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 3,5 га для індивідуальної житлової забудови; та 15.10.2010 за № 1609 рішенням 5-ї сесії 5-го скликання (двадцять восьмого пленарного засідання) «Про надання земельних ділянок», Ужгородська міська рада вирішила затвердити проекти відведення земельних ділянок та надати в приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд ( в районі вул. Канальної) десятьом громадянам.

Головним управлінням Держкомзему у Закарпатській області було проведено перевірку з питання законності надання Ужгородською міською радою земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 за зверненням УСБУ в Закарпатській області дотримання вимог земельного законодавства по м. Ужгород про що 19.12.2011 було складено «Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства» у результаті перевірки встановлено, що дана земельна ділянка відноситься до земель Міноборони - військове містечко АДРЕСА_4 , площа земельної ділянки складає 18,47 га. в зв`язку з вищенаведеним рішенням Ужгородської міської ради прийняті всупереч ст. 116 Земельного кодексу України. Даний факт також підтверджується переліком земельних ділянок, які обліковуються за формою 405 в Міністерстві оборони України Західного ТКЕУ та даними форми 6-зем Державного агентства земельних ресурсів України станом на 01.05.2011, та відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Мукачево станом на 01.05.2013.

Указані обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оцінюючи наведені обставини у сукупності, зокрема факт подання прокурором м. Ужгорода у травні 2012 року позову у справі № № 712/10556/12 (де третьою особою визначено Міністерство оборони України в особі КЕВ м. Мукачево), в якому було зазначено та додано Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.12.2011, складеного Головним управлінням Держкомзему у Закарпатській області, додано копію рішення Ужгородської міської ради від 15.10.2010 № 1609, копії державних актів, зокрема виданого ОСОБА_1 , а також встановлені судом у справі № 907/1115/15 (де позов КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України було подано у жовтні 2015 року) обставини щодо наявності відповідних доказів на підтвердження того, що земельна ділянка відноситься до земель Міноборони переліку земельних ділянок, які обліковуються за формою 405 в Міністерстві оборони України Західного ТКЕУ та даними форми 6-зем Державного агентства земельних ресурсів України станом на 01.05.2011, відомістю щодо розбіжностей в обліку площі земельних ділянок, які рахуються за Міністерством оборони України по КЕВ м. Мукачево станом на 01.05.2013, колегія суддів вважає, що Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачево знали про порушення своїх майнових прав, про прийняття оспорюваного рішення Ужгородської міської ради № 1609 від 15.10.2010, яким земельну ділянку, крім інших громадян, передано ОСОБА_1 , про видачу ОСОБА_1 державного акту, про вибуття спірної земельної ділянки із користування КЕВ м. Мукачево Міністерства оборони України та відповідно вибуття із державної власності.

Відтак із висновками місцевого суду про те, що станом на травень 2012 рік Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачево достеменно знали про порушення своїх прав слід погодитися.

Таким чином, для Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону позовну давність слід обчислювати з дня коли про порушення свого права дізнались Міністерство оборони України та КЕВ м. Мукачево з травня 2012 року. З даним позовом військова прокуратура Ужгородського гарнізону звернулась до суду у грудні 2018 року.

Відповідно до ст 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Відтак, доводи апелянта, що Закарпатська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону та прокуратура міста Ужгорода не являються одним органом, а тому перша не могла бути обізнаною з фактом подання 08.05.2012 позовної заяви прокурором міста Ужгорода, не заслуговують на увагу.

Встановивши, що право позивачів порушено та строк позовної давності пропущено без поважних причин, місцевим судом вірно ухвалено рішення про відмову в позові у зв`язку із закінченням строку позовної давності.

Посилання місцевого суду на норми, що регламентують підстави визнання недійсності правочинів (ст. 203, 215 ЦК України) та не поширюються на спірні правовідносини сторін у справі не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції щодо пропуску позовної давності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2022 року.

Головуюча:

Судді: