Справа № 357/6157/22
Провадження 2/357/2425/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П. ,

секретар судового засідання Чайка О.В., ,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Король П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №1, в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.

28.02.2009 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради, Білоцерківського району, Київської області, актовий запис за № 01.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.03.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі сторони спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів, побудували приватне домоволодіння по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці з кадастровим номером :07:009:0142, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить Відповідачу на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2014 року.

Добровільно вирішити питання щодо розподілу спільного майна Відповідач відмовляється, а тому Позивач звернулась до суду та просила визнати об`єкт незавершеного будівництва, із ступенем готовності 75%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя; визнати за ОСОБА_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину об`єкта незавершоного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з Відповідача суму судового збору сплаченого за розгляд справи.

12.09.2022 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.33).

12.11.2022 року засобами електронного зв`язку на адресу суду представником Відповідача направлена заява в якій зазначив, що позовні вимоги Відповідачем визнаються в повному обсязі. Просив справу розглянути без участі Відповідача та його представника та застосувати положення ч.1 ст.142 ЦПК України відповідно до яких вразі визнання позову Відповідачем до початку розгляду справи по суті, Позивачу повертається з державного бюджету 50 відсотків судового збору (а.с.43-44).

16.11.2022 року у судовому засіданні Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

16.11.2022 року в судове засідання Відповідач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника Відповідача про розгляд справи без участі Відповідача та його представника (а.с44).

Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали даної справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.03.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення суду, яка міститься в матеріалах справи (а.с.8-9).

06.08.2015 року Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради, Київської області розроблено та видано будівельний паспорт під будівництво індивідуального одноповерхового житлового будинку з мансардою та вбудованим гаражем габаритними розмірами 11.50 ? 8.50 м, у АДРЕСА_1 , замовником якого виступив Відповідач (а.с.10-14).

Як убачається із довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна, вих. № 02 від 20.06.2022 року, яка виконана фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 станом на день звернення до суду із цією позовною заявою, готовність житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , складає 75 відсотків. Стіни виконані із піноблоків (відсоток готовності 100 %), фундамент бетонний (відсоток готовності 100 %), перегородки піноблоки (відсоток готовності 60 %), перекриття дерев`яні (відсоток готовності 70 %), підлога не оздоблена, покриття відсутнє. Оздоблювальні роботи зроблені в одній кімнаті. Елементи інженерного забезпечення присутні (а.с.16).

У той же день, фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 було виготовлено на замовлення Позивача технічний паспорт на будинок, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17-21).

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст.80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У той же час, відповідно до ч.1 ст.60 СК України, набуте подружжям за час шлюбу майно належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із змістом статті 61 Сімейного кодексу України спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Таким чином, з викладеного убачається, що за вимогами Позивача, як колишньої дружини Відповідача, яка своїми зусиллями та коштами брала участь у зведенні спірного об`єкту нерухомості, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

З огляду на правовий аналіз викладеного та беручи до уваги норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, можна дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц (провадження № 61-21466св18).

Окрім цього варто зауважити, що у період перебування в шлюбі, учасники спору, разом із своїми дітьми, проживали у побудованому будинку, однак після фактичного припинення шлюбних відносин, сторони почали жити окремо.

За змістом частини другої статті 331 Цивільного кодексу України вбачається, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього.

Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з формально-правового погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю використаних у його будівництві будівельних матеріалів, результатів виконаних робіт, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і підлягати поділу між ними.

Частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачається, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (аналогічні норми висвітлені у ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

12.01.2021 року Фондом державного майна України видано наказ № 24 «Про внесення змін до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку» (зареєстровано у Міністерстві юстиції України від 24 лютого 2021 року за № 239/35861) (далі за текстом Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку для виконання його цілей об`єктом оцінки є нерухоме майно (житловий будинок, квартира або їх частини, кімнати, садовий (дачний) будинок (включаючи земельну ділянку).

Цей Порядок поширюється на, зокрема, але не виключно, фізичних та юридичних осіб (п. 3 Порядку).

У п.4 названого нормативного документу зауважується, що у єдиній базі даних звітів про оцінку підлягають реєстрації: електронні довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформовані на запити фізичних та юридичних осіб.

Положеннями п.5 Розділу IІІ Порядку визначено, що за результатом визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості Модулем формується довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості відповідно до додатка 2 цього Порядку, з автоматичним присвоєнням кожній довідці унікального реєстраційного номера.

Маючи на меті скористатися законодавчою новелою у сфері здійснення оцінки майна, Позивач здійснила необхідну реєстрацію на інтернет сервісі Фонду державного майна України (посилання https://www.spfu.gov.ua/ua/content/spf-estimate-basereport.html) та ввівши технічні характеристики будинку отримала довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості (об`єкт незавершеного будівництва) (унікальний реєстраційний номер 201-3914115) із лічильних показників якої вбачається, що його оціночна вартість становить 1 518 330.96 грн.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

При зверненні до суду Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 8 584,10 грн., що підтверджується оригіналом квитанцією № від 06.07.2022 року (а.с.6).

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову.

Таким чином, оскільки представником Відповідача подано заяву про визнання позову, вона відповідає вимогам закону, необхідно заяву задовольнити та на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України повернути Позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову, а саме 4 292,05,00 грн. Інші 50% судового збору необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 254, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати об`єкт незавершеного будівництва, із ступенем готовності 75%, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4 292,03 грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в розмірі 4 292,03 грн., сплачений нею на рахунок № UA 0010776, ГУК у Київській області, за квитанцією № від 06.07.2022 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 23.11.2022 року.

СуддяВ. П. Цукуров