Провадження № 2/752/4167/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді -Машкевич К.В. , за участю секретаря -Гненик К.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укроборонресурси», треті особи: Фонд державного майна України, в.о. генерального директора Мусієнко Е.К. про визнання незаконним пункту наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- визнати незаконним пункт 1 наказу №114-к від 26 жовтня 2021 року ДП`Укроборонресурси» про його звільнення з роботи;

- поновити його на посаді першого заступника генерального директора ДП`Укроборонресурси»;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення і до ухвалення судом рішення.

Посилається в позові на те, що з січня 2012 року займав посаду першого заступника генерального директора ДП`Укроборонресурси».

26 жовтня 2021 року він був звільнений з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Вважає своє звільнення незаконним з наступних підстав.

Винесенню спірного наказу про його звільнення передувало видання наказу №19 від 25 серпня 2021 року « Про проведення реорганізаційних захоів відповідно до нової структури та штатного розпису», що призвело до зменшення кількості штатних одиниць з 25 до 15.

В новому штатному розпису займана ним посада відсутня.

Вважає, що підстави для скорочення чисельності та штату працівників були відсутні, адже в самому наказі №19 не було передбачено скорочення займаної ним посади.

Фонд держмайна України, як орган приватизації, не погоджував скорочення чисельності штату, оскільки листом Фонду від 16 серпня 2021 року, на який посилається підприємство в наказі, лише погоджено нову структуру підприємства.

Крім того, скорочення чисельності працівників не було погоджено з Радою трудового колективу.

При врученні повідомлення про вивільнення йому була запропонована посада діловода з посадовим окладом 10 000. 00 грн., однак не було зазначено про наявність інших вакансій, а його досвід дозволяв йому зайняти одну з новостворених посад.

При його звільненні відповідач діяв з порушенням Статуту підприємства, які вимагають погодження його звільнення з суб`єктом управління - ФДМУ.

Крім того, в порушення Колективного договору його звільнення не було погоджено з Радою трудового колективу.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

29 листопада 2021 року справа була зареєстрована в канцелярії суду та відповідно до ст.33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 17 грудня 2021 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Ухвалою суду від 18 квітня 2022 року до участі в справі в якості 3-ї особи було залучено Фонд державного майна України.

30 травня 2022 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що звільнення позивача з роботи було проведено з дотриманням вимог законодавства.

Позивач був звільнений з роботи наказом №114-к від 26 жовтня 2021 року «Про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників», підставою для якого був наказ № 19 від 25 серпня 2021 року «Про проведення реорганізаційних заходів відповідно до нової структури та штатного розпису підприємства».

Підставою для видачі наказу є та підстава, що підприємство з квітня 2021 року готується для подальшої приватизації згідно наказу Фонду державного майна України № 5 від 06 січня 2021 року.

У зв`язку з цим підприємство вже не веде активної господарської діяльності, а тому виникла нагальна господарська необхідність видати нову структуру та штатний розпис.

Керівником підприємства було направлено на погодження до ФДМ України нову організаційну структуру ДП «Укроборонресурси», яка передбачала виключення фінансово-економічного відділу, Служби безпеки, комерційного відділу, відділу матеріально-технічного забезпечення», та включення до структури Служби економічної безпеки, відділу оренди та розпорядження державним майном, бухгалтерії-аутсорсинг.

У зв`язку з програмою приватизації ФДМ України, як органом управління,було ініційовано скорочення всіх посад заступників генерального директора підприємства, в тому числі першого заступника.

16 серпня 2021 року першим заступником голови ФДМ України була погоджена нова структура підприємства, яка передбачала скорочення всіх посад заступників генерального директора ДП «Укроборонресурси».

Позивач був ознайомлений з новою структурою, як і весь трудовий колектив, в тому числі члени Ради трудового колективу.

З урахуванням цього просить у позові відмовити.

23 серпня 2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи - Фонду державного майна України, в яких зазначено, що ДП`Укроборонресурси» перебуває в процесі приватизації з січня 2019 року.

Поясненями на позов підтриманий відзив відповідача на позов та відмову в позові.

Третя особа - в.о. генерального директора Державного підприємства «Укроборонресурси» Мусієнко Е.К. пояснення на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що позивач відповідно до наказу №1к від 20 січня 2012 року був прийнятий на посаду першого заступника генерального директора ДП`Укроборонресурси».

Відповідно до Статуту ДП «Укроборонресурси», затвердженого наказом ФДМ України № 923 від від 28 травня 2021 року, ДП «Укроборонресурси» є державним комерційним підприємством, яке засноване на державній власності та належить до сфери управління ФДМ України.

В пункті 4.12 Статуту зазначено, що підприємство самостійно розробляє і затверджує штатний розклад (розпис), визначає фонд оплати праці та встановлює форми, системи і розміри оплати праці власних працівників, порядок надання і тривалість щорічних оплачуваних і додаткових відпусток у порядку, визначеному чинним законодавством.

За змістом пункту 10.7.33 Статуту до виключної компетенції суб`єкта управління підприємства відповідно до покладених на нього завдань належить, зокрема, погодження призначення та звільнення (крім випадків звільнення працівника за власним бажанням або за згодою сторін) Генеральним директором підприємства керівників та їх заступників дочірніх підприємств, філій, представництв, відділень інших відокремлених підрозділів, в тому числі заступників (в т.ч. першого) Генерального директора підприємства, головного бухгалтера, начальника юридичного відділу/управління/департаменту, керівників виробничих структурних підрозділів та функціональних структурних підрозділів підприємства.

Наказом № 114-к від 26 жовтня 2021 року позивач звільнений з роботи в зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

За змістом наказу його підставою був наказ №19 від 25 серпня 2021 року ««Про проведення реорганізаційних заходів відповідно до нової структури та штатного розпису підприємства».

/ а.с. 11 - 12; 48 /

Наказом Фонду державного майна України №5 від 06 січня 2021 року «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році» ДП «Укроборонресурси» включено до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації у 2021 році.

Листом ФДМ України № 10-47-19056 від 16 серпня 2021 року за поданням підприємства було повідомлено про затвердження структури ДП «Укроборонресурси» за умови внесення змін до фінансового плану на 2021 рік.

Наказом ДП «Укроборонресурси» № 19 від 25 серпня 2021 року «Про проведення реорганізаційних заходів відповідно до нової структури та штатного розпису» у зв`язку із проведенням реорганізації структури ДП «Укроборонресурси» та введенням нового штатного розпису виключено із штатного розпису підприємства структурні одиниці: фінансово-економічний відділ, служба безпеки, комерційний відділ, відділ матеріально-технічного забезпечення.

Цим же наказом включено до штатного розпису структурні підрозділи: Служба економічної безпеки, відділ оренди та розпорядження державним майном, бухгалтерія-аутсорсинг.

Підставою для видання наказу зазначено структуру підприємства, погоджену ФДМУ від 16 серпня 2021 року № 10-47-19056.

З 26 серпня 2021 року був введений в дію новий штатний розпис та структура ДП «Укроборонресурси».

Позивач був ознайомлений з вказаним наказом.

В новому штатному розписі посада першого заступника генерального директора не передбачена.

Позивач був повідомлений про майбутнє вивільнення та одночасно з повідомленням йому було запропоновано вакантну посаду діловода.

/ а.с. 41 - 45; 121 - 127 /

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише в разі відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Позивач при зверненні до суду не заперечував вручення йому повідомлення про можливість переведення на вакантну посаду та свою відмову від неї.

Представник відовідача у відзиві зазначив про відсутність іншої можливості перевести позивача на іншу посаду.

З точки зору закону рішення роботодавця про зміни в організації виробництва і праці може бути зумовлене різними причинами.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів» при розгляді трудових спорів, пов`язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Тобто, з точки зору закону суд не має права входити в обговорення доцільності таких заходів та скорочення штату працівників, а лише зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників.

Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Рішення про зміни в організації виробництва і праці - це виключно право роботодавця.

Частиною 2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Крім того, з аналізу ст.ст. 43, 49-2, 49-4 КЗпП України впливає, що трудові, колективні договори, локальні акти не можуть містити положення про те, що такі зміни в організації виробництва і праці роботодавець може здійснити за згодою виборного органу первинної профспілкової організації.

З рахуванням цього, суд не може прийняти до уваги твердження позивача щодо доцільності чи недоцільності вчинених роботодавцем дій, як і необхідності узгодження його звільнення з Радою колективу.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, ДП`Укроборонресурси» реалізувало своє право з управління підприємством у порядку виконання вимог ст.ст.64, 65 ГК України.

Вказані дії були погоджені з Суб`єктом управління майном підприємства, тобто Фондом державного майна України, як того вимагає Статут підприємства.

Саме по собі погодження нової структури підприємства, в якій була відсутня посада, займана позивачем, і є погодженням вчинених підприємством дій, як того вимагає пункт 10.7.33 Статуту.

Сама по собі відсутність печатки ФДМУ на штатному розписі підприємства, а також окремого погодження на звільнення позивача, не є підставою для висновку про невідповідність дій роботодавця вимогам закону.

З урахуванням цього у суду відсутні підстави для висновку про незаконність наказу відповідача про звільнення позивача з роботи та його поновленя на роботі.

Що стосується тверджень позивача щодо того, що він міг бути працевлаштований підприємством у один із новостворених підрозділів, суд зважає на те, що таке переведення віднесено до виключної компетенції адміністрації, суд не може давати оцінку діям роботодавця в цій частині, і такими діями права позивача порушені не були, як і не було при цьому допущено порушень вимог ст.42 КЗпП України.

Відповідно до ст.235 КЗпП Україниу разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, з урахуванням висновку суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивача в частині поновлення на роботі, відсутні і підстави для задоволення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст.40, 42, 43, 49-2, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Укроборонресурси», треті особи: Фонд державного майна України, в.о. генерального директора Мусієнко Е.К. про визнання незаконним пункту наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: К.В.Машкевич