Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/745/21
Провадження № 2/382/86/22
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2022 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинська міська рада про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинська міська рада про визнання заповіту недійсним, в котрому зазначив, що в листопаді 2018 року він отримав судову повістку та апеляційну скаргу ОСОБА_2 справа № 2-876/2008, з якої дізнався про те, що його дід - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , склав заповіт 11 березня 2002 року, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідає - ОСОБА_2 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 11 та посвідчений секретарем витконавчогог комітету Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області Басанцем Віталієм Володимировичем. 02 лютого 2021 року рішенням Яготинського районного суду були визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину, які були видані на моє ім`я позивача Яготинською районною державною нотаріальною конторою Київської області 03 жовтня 2018 року після смерті його батька - ОСОБА_4 справа № 382/1643/19. У вищевказаній справі він був відповідачем, а ОСОБА_2 - позивачем, зокрема серед доказів які подав по справі ОСОБА_2 був вищевказаний заповіт його діда - ОСОБА_3 . Даний заповіт є чинним на даний час і він порушує його права як спадкоємця за законом. Відповідно до інформації, наданої 22 червня 2021 року Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області, повідомляється про те, що в протоколах сесій та виконкомів Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області за 1998-2002 року відсутні рішення про уповноваження секретаря виконавчого комітету Сотниківської сільської ради на вчинення нотаріальних дій, отже ОСОБА_5 у передбаченому законодавством порядку не був уповноважений на вчинення нотаріальних дій, зокрема посвідчувати оспорюваних заповіт від 11 березня 2002 року. Враховуючи вищевикладене просив визнаи недійсним заповіт ОСОБА_3 посвідчений секретарем виконавчого комітету Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області від 11 березня 2002 року та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 37737536.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2022 року обрано головуючого суддю Литвин Л. І.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 02.07.2021 року відкрито провадження у справі, та призначено до підготовчого судового засідання з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 133 від 27.09.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_6 , згідно рішення Вищої ради правосуддя, зроблено повторний розподіл справи та призначено головуючого суддю Кисіль О. А..

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 01.10.2021 дану справу було прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Відповідач подав до суду відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову та поновити строк подання відзиву на позовну заяву. З поданого відзиву вбачається, що ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки з 27 березня 1999 року і до дня смерті спадкодавця відповідач був зареєстрований, постійно проживав да доглядав за ОСОБА_3 , у належному останньому будинку, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 . 24 квітня 2001 року ОСОБА_3 «Спадкодавець» склав заповіт, яким належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , заповідає відповідачу, ОСОБА_2 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 16 та посвідчений секретарем виконкому Сотниківської сільської ради Київської області Басанцем Віталієм Володимировичем. 11 березня 2002 року ОСОБА_3 склав другий заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день емерті і на що за законом він матиме право, заповідає також відповідачу, ОСОБА_2 . Заповіт зареєстрований в реєстрі за № 11 та посвідчений секретарем виконкому Сотниківської сільської ради Київської області Басанцем Віталієм Володимировичем. Доказом наявності заповітів є також супровідний лист Сотниківської сільської ради Київської області від 02 квітня 2018 року за вихідним № 122. Оскільки ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишив на ім`я відповідача вищевказаний заповіт на вее евоє майно, то відповідно до ст.ст. 524, 534 ЦК України (в ред. 1963 року) ОСОБА_2 , є єдиним спадкоємцем за заповітом. Спадкоємців, передбачених ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 р.), згідно якої неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менще двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємцеві за законом (обов`язкова частка), немає. Окрім того, 08 лютого 2002 року спадкодавець, ОСОБА_3 , уклав договір довічного утримання з відповідачем, що посвідчений приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, Овчаренко І.Ж., р. № 813, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язався довічно повністю утримувати ОСОБА_3 , а останній передав у власність ОСОБА_7 належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 , у якому вони проживали. Даний договір не був розірваний, що також підтверджує одноособовість догляду відповідача за померлим та дійсне вільне волевиявлення та бажання спадкодавця передати після своєї смерті все своє майно саме ОСОБА_2 , а не своєму синові, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки останній не приїжджав протягом декілька років та не допомагав батькові. Спадщину відповідач прийняв, фактично вступивши в управління та володінням спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не заявив відмову від неї (рішення Яготинського районного суду Київської області від 02.02.2021, справа №382/1643/19). Звертає увагу на те, що син спадкодавця- ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті свого батька не прийняв, оскільки відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України (чинного на день відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або поданням державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, у строки визначені законодавством. Заяву до Яготинської державної нотаріальної контори Стародубець М.Г. не подавав, що вбачаєтьея також з ріщення Яготинського районного еуду Київської області від 02.02.2021 р., що набрало законної сили 08.06.2021 р. (справа №382/1643/19, а.с.11, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на спадкове майно). Також ОСОБА_4 спадщину ну не прийняв шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки не проживав та не був реєстрований зі спадкодавцем на день його смерті, будь яких доказів щодо прийняття шляхом фактичного вступу не має. 10 квітня 2019 року постановою Київського апеляційного суду, справа№2-876/2008, рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.11.2008 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, а саме: відмовлено в позові ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. 10.04.2019 р. дана постанова набрала законної сили. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до абз.2 ст. 545 ЦК України, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

З огляду на вищевказане відповідач вважає, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не вчинив дій щодо прийняття спадщини, то у позивача ОСОБА_1 , відсутня юридична заінтересованість у встановленні заповіту, складеного спадкодавцем - ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 , недійсним, оскільки право на спадкування ОСОБА_4 не належить внаслідок спливу строку на його реалізацію.

Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 463/579/18 (провадження № 61-11961св19).

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №392/613/16-ц (провадження №61-33878св18).

Тобто ОСОБА_1 є неналежним позивачем, якому не належить право вимоги визнання заповіту, складеного ОСОБА_3 , недійсним, оскільки права, свободи чи інтереси позивача не порушено. Щодо поновлення пропущення процесуального строку відповідач виявив намір скористатися своїм правом на професійну правничу допомогу, оскільки отримав лише судову повістку 27.12.2022 р., (позовну заяву з додатками не отримував) та звернутися до адвоката лише 31 січня 2022 р., підписавши відповідний договір.

У відповідності до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частин 1 і 2 статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право листуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Ч. 1,6 ст. 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено можливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

При вирішенні клопотання по суті суд бере до уваги: дату укладення договору надання правничої допомоги; відсутність імперативної заборони у поновленні/продовженні встановленого судом строку для подання відповідачем відзиву на позов.

Тобто, пропущений процесуальний строк може бути поновлений лише за заявою учасника справи у разі, якщо суд визнає наведені причини пропуску цього строку поважними, в той час як продовжити встановлений процесуальний строк суд має право також із власної ініціативи (Постанова ВС України від18.02.2019 р., справа № 922/1161/18).

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив їх задолити, зазанаичвши, що його батько не звертався після смерті свого батька із заявою про прийняття спадщини, як і він, як позивач не звертався із відповідною заявою, про прийняття спадщини після смерті свого діда.

Представник відповідача - адвокат Лещенко С. О. просив відмовити у позові з урахуванням викладеного у відзиві, додатково зазначивши, що позивач не вчиняв дій щодо прийняття спадщини, позов безпідставний та позивач є неналежним.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився направив заяву про розгляд справи у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 2027814 від 04.11.2005 року, вбачається, що до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є заповіт з номером в реєстрі нотаріальних дій № 11 та посвідчений Сотниківської сільською радою Яготинського району Київської області 11.03.2002 року (а.с.5).

Відповідно до заповіту складеного 11.03.2002 року вбачається, що ОСОБА_3 на випадок смерті заповідає все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме після сиерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 про що зроблений актовий запис № 5, зареєстрований Сотниківською сільською радою Яготинського району Київської області (а.с.7).

Відповідно до довідки виданої Відділом запису актів громадського стану Яготинської районної державної адміністрації Київської області виданої 02.10.1999 року вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 має батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ( а.с. 8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 про що складено відповідний актовий запис за № 91 та виданий Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 та має батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_9 (а.с.10).

Згідно довідки наданої ОСОБА_1 Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області від 11.06.2021 року, вбачається, що в протоколах сесій та виконкомів Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області за 1998-2002 роки відсутні рішення про уповноваження секретаря виконавчого комітету Сотниківської сільської ради на вчинення нотаріальних дій. (а.с.11).

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: с. Лопушниця Старосамбірського району Львівської області (а.с.82).

Згідно довідки про рестрацію місця проживання особи, вбачається що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 27.03.1999 року по теперішній час (а.с.83).

Відповідно до договору довічного утримання укладений 08.02.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_3 передає у власність ОСОБА_2 належний на праві приватної власності будинок в АДРЕСА_1 . Цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а в разі невиконання умов та відмови від добровільного розірвання однієї із сторін - у судовому порядку (а.с.84).

Згідно Витягу про державну реєстрацію пров № 31098937 від 26.08.2011 року, було зареєстровано право приватної власності на підставі договору довічного утримання приватний нотаріус Яготинського районного нотаріального округу Овчаренко І. Ж. за ОСОБА_2 - житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.85).

Згідно довідки (а.с.86) № 122 від 02.04.2018 року виданої Сотниківською сільською радою вбачається, що від імені ОСОБА_3 , згідно журналів для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Сотниківської сільської ради, складено два заповіти № 16 від 24.04.2001 року (а.с.88), вбачається, що ОСОБА_3 заповів ОСОБА_2 на випадок його смерті належний йому будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідно до затовіту № 11 від 11.03.2002 року ( а.с 87), вбачається, що ОСОБА_3 на випадок смерті заповідає все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме після смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.11.2008 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, задоволено, та встановлено, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 4,53 га., розташовану на території сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, що належала його батьку - ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КВ № 0060660 від 22.01.1997 року (а.с.89), проте згідно постанови Київського Апеляційного суду від 10.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено та рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.11.208 року скасовано та ухвено нове судове рішення. Відмовлено в позові ОСОБА_4 , правоноступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно (а.с.90-91).

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 02.02.2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Сотниківська сільська рада Київської області (Сотниківський старостинський округ), Яготинська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, задоволено. Встановлено, що ОСОБА_2 , прийняв спадщину після смерті, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володінням спадковим майном. Визнати свідоцтва про право на спадщину, які були видані на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , Яготинською районною державною нотаріальною конторою Київської області 03 жовтня 2018 року після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельні ділянки за № 740, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, а саме: площею 3,2626 га, кадастровий номер: :01:007:0113; площею 0,6905 га, кадастровий номер: :04:004:0219 та площею 0,6067 га, кадастровий номер: :04:003:0333, недійсними. Скасувати рішення про державні реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексні номери: 43325166, 43321285, 43323523 від 03.10.2018 року, державного реєстратора: Яготинська районна державна нотаріальна контора, та скасувати записи про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номери записів про право власності: 28213962, 28210557, 28212674, щодо земельних ділянок, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, а саме: площею 3,2626 га, кадастровий номер: :01:007:0113; площею 0,6905 га, кадастровий номер: :04:004:0219, площею 0,6067 га, кадастровий номер: :04:003:0333. Визнати за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку за № НОМЕР_5 , наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, площею 3,2626 га, кадастровий номер: :01:007:0113, що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності. Визнати за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку за № НОМЕР_5 , наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, площею 0,6905 га, кадастровий номер: :04:004:0219, що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності. Визнати за ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку за № НОМЕР_5 , наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населеного пункту в адміністративних межах Сотниківської сільської ради Яготинського району Київської області, площею 0,6067 га, кадастровий номер: :04:003:0333, що належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві власності (а.с.92-96).

Відповідно до давідки № 201 від 28.07.2018 року віданої Сотниківською сільською радою Яготинського району Київської області, з котрої вбачається, що на день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав разом із померлим за адресою: АДРЕСА_1 , та вели спільне господарство (а.с.97).

Згідно листа № 05-04/01.02.03 від 22.02.2022 Бориспільської районної державної адміністрації Київської області на адвокатський запит, вбачається, що на запит адвоката надано ксерокопії рішень Сотниківської сільської ради (а.с.98) відповідно до рішення Сотниківської сільської ради від 09.04.1998 року № 3-ОІ-ХХІІІ вбачається, що сесія сільської ради вирішила обрати секретарем Сотниківської сільської ради - ОСОБА_5 (а.с.99) згідно рішення № 5-І-ХХІV від 18.04.2002 року про обрання секретаря виконкому сільської ради - ОСОБА_5 (а.с.100), та відповідно до рішення № 4-І-ХХІУ від 18.04.2002 року про обрання секретарем сільської ради ОСОБА_10 (а.с.101).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.06.2021 року у справі №652/1031/18 слідує наступне: аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що належними сторонами у спорах про визнання заповіту недійсним є спадкоємці, тобто особи, визначені такими за змістом заповіту або за законом, які звернулися у передбаченому законом порядку та у строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину.

Отже, позивачем у справі такої категорії може бути дійсний учасник відповідних спадкових правовідносин, що виникли з приводу вирішення правового питання визначення належності спадщини особам, які обґрунтовано мають правомірний інтерес щодо визначення юридичної долі такої спадщини.

Тобто суд повинен встановити, чи мала особа, яка звернулася до суду з цим позовом, право на спадкування, чи стосується прав та інтересів зазначених осіб заповіт, про визнання якого недійсним заявлено позов.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

У постанові Верховного Суду від 12.07.2022 року у справі №295/15914/19 у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі №204/2707/19, постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі №569/15147/17 вказано, що частина третя статті 1268ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Окрім того, суд звертає увагу, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другої статті 1247 ЦК України).

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (частина друга статті 209 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (частина третя статті 1247 ЦК України).

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 20.07.2022 року у справі №461/2565/20, який окрім того вказав наступне: «за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) вказано, що: «право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача».

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18 та постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

Верховний Суд звернув увагу, що з`ясування питання порушених прав, свобод чи інтересів позивача передує розгляду питання щодо правомірності (законності) рішення, яке оскаржується. Відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивачів є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності такого рішення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 24.05.2017 року у справі №6-951цс16: «Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».

Відповідно до ст.746 ЦК України, відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, вони стають співвласниками майна, переданого їм за договором довічного утримання (догляду), на праві спільної сумісної власності. Якщо набувачами є кілька фізичних осіб, їх обов`язок перед відчужувачем є солідарним. Договір довічного утримання (догляду) може бути укладений відчужувачем на користь третьої особи.

Згідно ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Отже, позивач не довів права на позов у матеріально-правовому сенсі, оскільки не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та позовом до суду про надання додаткового сроку для прийняття спадщини, як і відсутня відповідна відмова нотаріуса, що є першочерговими діями відповідно до ст.ст.1269, 1270, 1272 ЦК України, таким чином з врахуванням викладеного позивач не довів які саме його права було порушено, в тому числі, з огляду на наявність договору довічного утримання від 08 лютого 2002 року. При цьому враховуючи, що рішення Яготинського районного суду Київської області від 05.11.208 року скасовано та згідно постанови Київського Апеляційного суду від 10.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвено нове судове рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_4 , правоноступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, а тому суд не вправі робити висновок по суті вимог про дійсність чи недійсність заповіту, складеного померлим ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.06.2021 року у справі №652/1031/18.

З огляду на вищезазначене суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем за вказані вимоги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, ст.ст. 748, 746, 15, 29, 1216-1218, 1220, 1221, 1223, 1268,1269, 1270, 1297 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинська міська рада про визнання заповіту недійсним.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 04 листопада 2022 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А