КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3240/22
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Лебедюк І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другої філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь»
про визнання біржової угоди дійсною та визнання права власності,
06.10.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другої філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь», в якій просить суд визнати дійсним договір №2001-004М2 купілві-продажу нерухомого майна від 26 березня 2001 року, укладений в Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь», відповідно до якого, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею - ОСОБА_1 право власності на квартиру, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 26 березня 2001 року в Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» між ОСОБА_2 та нею - ОСОБА_1 було укладено договір №2001-004М2 купілві-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продала, а вона - ОСОБА_1 купила квартиру, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначає, що сторони повністю виконали умови договору, а саме: відповідач передав, а вона прийняла вказану в договорі квартиру, грошові кошти за квартиру в обумовленій сумі були передані відповідачу.
Означений договір у відповідності з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладання договору, зареєстрований на в Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний номер №2001-004М2 від 26 березня 2001 року.
Також позивач вказує, що вказаний договір був зареєстрований 19.04.2001 року в Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за №325 стор.99, р.26.
Однак, на даний час, як вказує позивач, вона не може у повному обсязі реалізувати своє право власності на квартиру, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна №2001-004М2 від 26 березня 2001 року, на підставі якого було придбано квартиру, не відповідає вимогам закону в частині його нотаріального посвідчення.
У зв`язку зі змінами у законодавстві щодо нотаріального посвідчення угод з нерухомістю на теперішній час вказаний договір є недійсним, що і вимусило ОСОБА_1 звернутися із відповідним позовом до суду.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 10.10.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другої філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» про визнання біржової угоди дійсною та визнання права власності. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 10.10.2022 року було витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відомості відносно того, за ким саме та на підставі яких правовстановлюючих документів зареєстрована квартира під АДРЕСА_2 .
10.11.2022 року позивач надав до канцелярії суду витребувані з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради відомості.
У судове засідання 17.11.2022 року позивач не з`явилась, однак 17.11.2022 року надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач - ОСОБА_2 про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, а також повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.
Представник третьої особи Другої філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» про час та місце судового засідання також повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, письмові пояснення на позовну заяву не надав.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
У судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2001 року на Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2001-004М2, за умовами якого, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Договір був зареєстрований у Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» за № 2001-004М2 від 26 березня 2001 року, а також зареєстрований 19 квітня 2001 року в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстровим №26 у реєстровій книзі 325пр на сторінці 99.
Відповідно до пункту 2 спірного договору (продавцем) до підписання договору отримані гроші за продану квартиру у розмірі 13 500 гривень.
Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту.
Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.
Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 2001-004М2 від 26 березня 2001 року його сторонами виконані у повному обсязі покупцю була передана у власність квартира, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , а продавцю передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №2001-004М2 від 26 березня 2001 року квартири, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ,є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Здійснивши державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ,у бюро технічної інвентаризації, держава цим самим визнала право власності позивача на зазначену у договорі квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.
Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Отже, підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на квартиру немає, оскільки, сам факт набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, є підставою для набуття права власності у особи на підставі діючого законодавства.
У відповідності до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи, може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За таких обставин, належним способом захисту порушеного права, є визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна №2001-004М2 від 26 березня 2001 року квартири, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , дійсним.
Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другої філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» про визнання біржової угоди дійсною та визнання права власності - задовольнити частково.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №2001-004М2 від 26 березня 2001 року квартири АДРЕСА_3 , укладений на Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь» між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила квартиру, загальною площею 35,00 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на Другій філії Малиновського району Одеської універсальної біржі «Вітязь», реєстраційний №2001-004М2 від 26 березня 2001 року, та зареєстрований 19.04.2001 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості (на даний час Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради) за реєстровим № 26 у реєстровій книзі 325пр на сторінці 99.
В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Петренко В. С.