провадження 2/201/19/2022
УХВАЛА

26 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву про заміну сторони по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ВКФ «Ігрек» і Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 листопада 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ ВКФ «Ігрек» і ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування майнової і моральної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Справа по суті не слухалася, розглядалися клопотання, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судове засідання представником позивача подано клопотання про зупинення провадження по справі в зв`язку з неможливістю, на його думку, розгляду цієї справи до визначення спадкоємців і вступ їх в справу через смерть позивача ОСОБА_1 в листопаді 2017 року, оскільки ці правовідносини допускають правонаступництво, що має значення при вирішенні цієї цивільної справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 22 травня 2018 року вказане клопотання було розглянуто та задоволене і провадження в справі зупинено.

В червні 2022 року стало питання (згідно позиції сторін) про відновлення провадження в цій справі, оскільки повинні були відпасти ті обставини, заради яких було зупинено провадження в справі: пройшов тривалий термін для вирішення питань зі спадщиною, отримання свідоцтв про право на спадщину, не заявлено про наявність судових чи інших спорів про цю спадщину та про інших спадкоємців або зацікавлених осіб, права яких могли б торкатися в цьому спорі в суді. У зв`язку з вказаним слід вирішити питання про поновлення провадження в цій цивільній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року провадження в справі було поновлено.

В цей час в судовому засіданні стало питання про заміну сторони позивача через смерть позивача ОСОБА_1 та притягнення до участі в справі в якості позивача його спадкоємців: дружину позивача ОСОБА_3 , доньку позивача ОСОБА_4 і доньку позивача ОСОБА_5 , оскільки ці правовідносини допускають правонаступництво, про що надані відповідні документи, вимоги позову можуть торкатися їх (дружини і доньок позивача) інтересів, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 можуть мати безпосереднє відношення до вказаного в позові спірного питання і розгляд справи можливий саме за участю цих осіб.

Сторона відповідача фактично не заперечувала проти цього.

З`ясувавши думку учасників цивільного спору, судового засідання, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне заміни позивача та виключити з числа позивачів ОСОБА_1 .. Судом витребувані матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої видно, що саме ОСОБА_3 , дружина померлого, ОСОБА_4 , донька померлого, та ОСОБА_5 , донька померлого, подали заяви на вступ до спадщини після смерті чоловіка і батька, вони претендують на цю спадщину і фактично є спадкоємцями після смерті ОСОБА_1 , вони отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, отже є правонаступниками позивача.

Приймаючи вказане, суд вважає необхідним через смерть позивача притягнути до участі в справі в якості позивача його спадкоємця, дружину ОСОБА_3 , його доньок ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , оскільки ці правовідносини допускають правонаступництво, про що надані відповідні документи, вимоги позову можуть торкатися їх інтересів, ці дружина та доньки померлого позивача можуть мати безпосереднє відношення до вказаного в позові спірного питання і розгляд справи можливий саме за участю цих осіб, права цих осіб в цій справі можуть бути порушені і без них розглянути справу не доцільно.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), залишення позову без розгляду, залучення належних осіб і інш. не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому суд звертає увагу також на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про можливість заміни сторони позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 53, 54, 182, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Виключити з числа позивачів ОСОБА_1 .

Залучити до участі в справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в якості належних позивачів.

Ухвала набрала законної сили 26 жовтня 2022 року і оскарженню не підлягає.

Суддя