ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №947/2861/20

Апеляційне провадження №22-ц/813/2879/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Рибачук О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 березня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Громадська організація «Товариство Садівників «Зелений мис», про визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що:

-в 1950-1960 роках минулого століття його дідом ОСОБА_3 на земельній ділянці № НОМЕР_1 площею 296 кв.м., надану йому у безстрокове користування рішенням виконавчого комітету органу місцевого самоврядування від 10 листопада 1955 року, збудований садовий будинок;

-рішенням президії ради об`єднаних садових товариств від 30 жовтня 1985 року вказану земельну ділянку площею 296 кв.м. в садовому товаристві «Зелений мис» оформлено за його матір`ю ОСОБА_4 , яка у серпні 1999 року звернулася до вказаного товариства із проханням поділити ділянку між її сином ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_5 ;

-рішенням садового товариства «Зелений мис» №55 від 22 серпня 1999 року його (позивача) прийнято членом цього товариства та передано у користування ділянку № НОМЕР_1 площею 131 кв.м.

Зазначав, що після смерті матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у зв`язку з хворобою своєї дружини, він став проживати за межами України. Після смерті дружини він повернувся в ОСОБА_6 у 2018 році, зайнявся оформленням права власності на свій садовий будинок загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 12,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та став його власником, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Тоді ж, у 2018 році, в тому числі й з матеріалів цивільної справи №520/16580/18 за позовом ОСОБА_2 до нього про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва, йому стало відомо, що на суміжній земельній ділянці, впритул до його садового будинку, з`явився садовий будинок загальною площею 49,6 кв.м., житловою площею 34,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 24 лютого 2001 року, виданого їй Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради на підставі технічного паспорту від 16 січня 2001 року, довідки садового товариства «Зелений мис» про виплату паю №24 від 18 грудня 2001 року та розпорядження Управління земельних ресурсів Одеської міської ради №772 від 24 грудня 2001 року.

Вказував, що внаслідок самочинного будівництва відповідачка створила йому перешкоди у користуванні належним йому на праві власності садовим будинком АДРЕСА_1 , що виразилося у неможливості вільного доступу до свого майна з усіх сторін, а також у тому, що самовільне будівництво, здійснене відповідачкою, закрило вікна в його будинку, внаслідок чого до будинку не потрапляє денне світло та свіже повітря.

Посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для користування відповідачкою ОСОБА_2 суміжною земельною ділянкою, відсутність факту присвоєння земельній ділянці поштової адреси ( АДРЕСА_1 ), фальсифікацію довідки про сплату пайових внесків та технічного паспорту на садовий будинок, який був зведений без виготовлення проектної та дозвільної документації, позивач просив:

-визнати недійним свідоцтво №016710 від 24 грудня 2001 року про право власності на садовий будинок та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належному йому на праві власності садовим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесенння самочинно збудованого нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-8,119-126).

Представник відповідача адвокат Косов О.В. у письмових поясненнях заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що свідоцтво про право власності на садовий будинок ОСОБА_2 видано у 2001 році уповноваженим органом в установленому законом порядку на підставі всіх необхідних документів (т.1 а.с.168-169).

Представник третьої особи - Департамента комунальної власності Одеської міської ради Мікуленко В.В. у письмових поясненнях заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що реєстрація права власності на нерухоме майно відповідачки була здійснена у відповідності до чинного на момент реєстрації законодавства (т.1 а.с.74-76).

Треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Громадська організація «Товариство Садівників «Зелений мис» свого ставлення до позовних вимог не висловили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 23 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (т.1 а.с.189-191).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги, зокрема, зводяться до того, що суд не надав правової оцінки жодному із його доказів на підтвердження факту неправомірного набуття ОСОБА_2 права власності на садовий будинок (т.1 а.с.195-198).

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідачка та треті особи не скористалися.

Учасники судового процесу про дату, час та місце судового засідання, призначене на 19 травня 2022 року на 11год.30 хв., повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи на іншу дату не подали. Позивач та його представник просили розглянути справу у їх відсутність (т.2а.с.19). За таких обставин, відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність учасників судового процесу.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та представників сторін в судовому засіданні, яке відбулося 17 лютого 2022 року, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, правильно відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво від 24 грудня 2001 року про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок видано уповноваженим органом у встановленому законом порядку на підставі необхідних документів. Інші вимоги позивача є похідними від його безпідставної вимоги про визнання свідоцтва про право власності недійсним, а тому також задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з інших підстав, а тому рішення суду підлягає зміні, з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови, та залишенням без змін в іншій частині з огляду на наступне.

Установлені судом фактичні обставини справи

Установлено, що відповідно до витягу із рішення від 02 жовтня 1956 року місцевого комітету Технологічного інституту харчової та холодильної промисловості, згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів депутатів трудящих №1275 від 10 листопада 1955 року « Про виділення додаткових земельних масивів берегової зони, в районі 14-16 станцій В.Фонтану, в районі будинку відпочинку «Письменників», під індивідуальні сади,згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів депутатів трудящих від 25 серпня 1956 року №134, ділянка № НОМЕР_1 , загальною площею 296 кв.м., передана у безстрокове користування працівнику вказаного вищого навчального закладу ОСОБА_3 (т.1а.с.35).

Із долучених до справи копій страхових свідоцтв про добровільне страхування домашнього майна видно, що дід позивача ОСОБА_3 у 1964 та 1974 роках, а також батько позивача ОСОБА_7 у 1971 році, сплачували відповідні страхові платежі за кам`яну будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (т.1а.с.37,38).

Листом президії ради об`єднання садових товариств від 30 жовтня 1985 року ОСОБА_4 (мати позивача ОСОБА_1 ) повідомлена про те, що рішенням зазначеного органу, оформленого протоколом №13 від 02 жовтня 1985 року, у садівницькому товаристві «Зелений мис» за нею оформлена садова дільниця №3, площею 296 кв.м., яка раніше належала її чоловікові ОСОБА_7 (т.1а.с.39).

22 серпня 1999 року ОСОБА_4 звернулася до голови правління товариства «Зелений мис» із заявою про поділ ділянки між її сином та дочкою в рівних частинах. Вказана заява підписана також її дітьми: сином ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_5 (т.1а.с.43).

Згідно рішення товариства садоводів «Зелений мис» Київського району м.Одеси №55 від 22 серпня 1999 року дозволено передачу садової дільниці №3 площею 131 кв.м ОСОБА_1 та прийнято його в члени зазначеного товариства (т.1а.с.44).

У справі відсутні докази про розгляд товариством садоводів заяви ОСОБА_4 від 22 серпня 1999 року в частині передачі земельної ділянки площею 165 кв.м. (296 131) її дочці ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (т.1а.с.25)

На підставі технічного паспорту ТОВ «Бюро Консалт Сервіс» б/н на садовий будинок, розташований у АДРЕСА_1 від 07 вересня 2018 року, державний реєстратор Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркін А.К. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №43781058 від 31 жовтня 2018 року, згідно якого 25 жовтня 2018 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на садовий будинок, загальною площею 75,9 кв.м. за вказаною вище адресою, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1а.с.10,40-41,45-46).

Апеляційним судом також встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 з 2001 року є власником садового будинку, загальною площею 49,6 кв.м., який розташований на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 , виданим 24 грудня 2001 року Управлінням земельних ресурсів Одеської міської ради на підставі технічного паспорту від 16 листопада 2001 року, довідки CT «Зелений мис» про виплату паю від 18 грудня 2001 року, розпорядження Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН за № 1099-стр 93 кн17С, 21 січня 2002 року (т.1а.с.12,13-14,15-19,20,21).

Згідно довідки CT «Зелений мис» №24 від 18 грудня 2001 року ОСОБА_2 є членом вказаного товариства з 2000 року.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2020 року у справі №520/16580/18 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обставинам, встановленим вказаним рішенням, апеляційний суд не надає оцінки, оскільки воно не набрало законної сили (т.1а.с.164-167,т.2а.с.20-25,26-35).

Разом з тим, із його змісту судових рішень видно, що у листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

-визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А. К. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31 жовтня 2018 року індексний номер 43781058, на підставі якого 25 жовтня 2018 року було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на самовільно побудоване майно, а саме садовий будинок загальною площею 75,9 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати ОСОБА_1 усунути їй перешкоди у користуванні садовим будинком,

розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованого нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 48,62 кв. м, просторове місце розташування якої визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля № 1» дослідницької частини висновку судової земельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 20 травня 2019 року №18-6361, яка примикає з двох сторін до її садового будинку, знаходиться на заході від її садового будинку, та самочинно зведеної одноповерхової споруди (будівлі) прямокутної в плані форми, яка розташована на земельній ділянці загальною площею 18,03 кв. м, просторове місце розташування якої визначено у каталозі координат кутів будівлі «будівля №4» дослідницької частини висновку судової земельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 20 травня 2019 року № 18-6361, та яка елементами покрівлі примикає до її садового будинку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалася на те, що вона є власником садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та за весь час володіння будь-яких реконструкцій та перепланувань цього садового будинку не проводила. Земельна ділянка, на якій розташований її садовий будинок, межує із земельною ділянкою, яка передана ОСОБА_1 .

Зазначала, що з травня 2018 року ОСОБА_1 незаконно здійснює будівництво об`єкта нерухомості та зведення одноповерхової споруди прямокутної форми, яка виготовлена з металевих конструкцій, що зварені між собою, що перешкоджає обслуговуванню її садового будинку. При цьому ОСОБА_1 самовільно демонтував належну їй огорожу та прибудував будинок до її будинку, що негативно впливає на його цілісність, оскільки їй закрито доступ до частини будинку. Самочинне будівництво об`єкта нерухомості та споруди закрило вікна її будинку, крім того, самочинно збудований будинок прибудовано впритул без дотримання жодних відстаней. Також вказаним самочинним будівництвом порушено інсоляцію належного їй садового будинку. Такими діями ОСОБА_1 порушено її права в частині володіння її садовим будинком і користування ним. У зв`язку з цим просила позов задовольнити.

Мотиви, якими керувався апеляційний суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

ОСОБА_1 , який вважав себе потерпілим від правопорушень, допущених відповідачкою ОСОБА_2 у 2000-2001 роках, про що він дізнався у 2018 році, у лютому 2020 року заявлено вимоги:

-визнати недійним свідоцтво №016710 від 24 грудня 2001 року про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 ;

-зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належному йому на праві власності садовим будинком АДРЕСА_1 шляхом знесенння самочинно збудованого нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ст.ст.317,319,321,376,386 ЦПК України.

І саме ці вимоги вирішив суд.

Відповідно до ч.1ст.317 ЦПК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ч.1ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.376 ЦПК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як установлено вище, позивач ОСОБА_1 став членом товариства садоводів «Зелений мис» в 1999 році, отримав у користування земельну ділянку площею 131 кв.м., та 25 жовтня 2018 року (т.1а.с.10) оформив право власності на садовий будинок, загальною площею 75,9 кв.м., розташований на земельній ділянці загальною площею 193 кв.м. (згідно технічного паспорту від 07 вересня 2018 року т.1 а.с.45 зв.) за адресою: АДРЕСА_1 .

Будь-які докази, зокрема, правовстановлюючі документи або технічний паспорт на садовий будинок, побудований на ділянці АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 296 кв.м., щонайменше у 1964 році (згідно наявної у справі копії страхового свідоцтва в т.1 а.с.37), будь-яку іншу технічну документацію, що існували та були складені (видані) уповноваженими органами станом до 07 вересня 2018 року (дати виготовлення технічного паспорту на замовлення ОСОБА_1 ) позивачем не надано та у справі відсутні.

Відповідачка ОСОБА_2 стала членом товариства садоводів «Зелений мис» в 2000 році та на підставі свідоцтва про право власності від 24 грудня 2001 року (т.1а.с.12) стала власником садового будинку, побудованого в 2000 році, загальною площею 49,6 кв. м., розташованого на земельній ділянці загальною площею 180 кв.м. (згідно технічного паспорту від 16 листопада 2001 року т.1 а.с.16 зв.) за адресою: АДРЕСА_1 .

Жодних доказів, зокрема, висновок експерта, креслення, схеми, фотографії тощо, якими підтверджено факт створення відповідачкою ОСОБА_2 перешкод у користуванні ОСОБА_1 садовим будинком АДРЕСА_1 , позивачем не надано та у справі вони відсутні.

Посилання апелянта про наявність у справі копії рішення Київського районного суду м.Одеси від 25 лютого 2020 року у справі №520/16580/18 колегія суддів не бере до уваги, оскільки обставинам, встановленим вказаним рішенням, апеляційний суд не надає оцінки, з тих підстав, що воно не набрало законної сили.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що позивач не довів належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами те, що відповідачка створила побудованим нею у 2000 році на суміжній земельній ділянці садовим будинком, перешкоди у користуванні належному йому на праві власності садовим будинком АДРЕСА_1 , що виразилося у неможливості вільного доступу до свого майна з усіх сторін, а також у тому, що самовільне будівництво, здійснене відповідачкою, закрило вікна в його будинку, внаслідок чого до будинку не потрапляє денне світло та свіже повітря, про що він дізнався лише у 2018 році.

Окрім того, позивачем не надано будь-які докази на підтвердження того, що побудований у 2000 році садовий будинок відповідачки в подальшому перебудовувався, реконструювався тощо.

Згідно версії ОСОБА_1 , викладеній в позовній заяві, після смерті матері, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у зв`язку з хворобою своєї дружини, він став проживати за межами України. Після смерті дружини він повернувся в ОСОБА_6 у 2018 році, зайнявся оформленням права власності на свій садовий будинок та лише тоді (у 2018 році) дізнався про створення йому відповідачкою перешкод у користуванні своїм садовим будинком до якого ОСОБА_2 впритул самочинно побудувала садовий будинок (т.1 а.с.2-3,120-121).

Окрім того, що у справі відсутні жодні докази на підтвердження факту відсутності ОСОБА_1 з листопада 2008 року до 2018 року за межами України, матеріали справи не містять й даних чому позивач, перебуваючи в Україні до листопада 2008 року, не дізнався про порушення свого права з 2000 року (дати побудови відповідачкою садового будинку).

Ураховуючи наведене, позивач не довів, що лише у 2018 році він дізнався про створення йому відповідачкою перешкод у користуванні своїм садовим будинком.

Тому колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_1 в суд з даним позовом у лютому 2020 року є його реакцією на існуючу між сторонами конфліктну ситуацію, яка, виходячи із змісту докладно наведених вище позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва (цивільна справа№520/16580/18), виникла саме завдяки діям ОСОБА_1 , який, згідно версії ОСОБА_2 , у 2018 році самочинно провів реконструкцію свого садового будинку, внаслідок чого їх садові будинки стали знаходитися впритул один до одного.

За таких обставин вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва задоволенню не підлягають за їх недоведеністю.

Щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Законодавець у ч.1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч.1-6 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При їх здійсненні особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускається використання цивільних прав для неправомірного обмеження конкуренції, зловживанням монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені чч.2-5 ст.13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Зокрема, згідно із ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень чч. 2-5 ст.13 ЦК України

Як встановлено вище позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що побудованим ОСОБА_2 у 2000 році садовим будинком порушено його права, свободи та інтереси на користування своїм нерухомим майном, що може свідчити про намір позивача порушити права відповідачки та завдати шкоду її інтересам.

Також встановлено, що ОСОБА_1 не є власником або користувачем земельної ділянки, на якій відповідачка побудувала об`єкт нерухомості.

Так, суд апеляційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Тому доводи уточненої позовної заяви про відсутність у ОСОБА_2 підстав для користування земельною ділянкою; що право користування всією земельною ділянкою АДРЕСА_1 належало виключно його діду ОСОБА_8 та у подальшому, після його смерті, членам його сім`ї; що товариство садоводів «Зелений мис» не мало жодних повноважень виділяти, надавати чи ділити земельну ділянки без згоди її власника Одеської міської ради, не заслуговують на увагу оскільки будь-які позовні вимоги до вказаного садового товариства та органу місцевого самоврядування ОСОБА_1 не заявлялися і вони не залучалися до участі у справі в якості співвідповідачів.

За таких обставин вимоги про визнання недійним свідоцтва №016710 від 24 грудня 2001 року про право власності ОСОБА_2 на садовий будинок та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки він не довів, що є особою, чиї права і інтереси порушені відповідачкою та підлягають захисту.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд не надає оцінку доказам позивача про:

-відсутність передбаченого законом порядку присвоєння у 2001 році поштової адреси садовому будинку, АДРЕСА_1 ;

-фальсифікацію довідки про сплату ОСОБА_2 в 2000 році пайових внесків та технічного паспорту на садовий будинок від 16 листопада 2001 року, складеного на замовлення ОСОБА_2 .

Не бере до уваги колегія суддів й доводи, викладені в письмових поясненнях представника позивача від 17 травня 2022 року, які, всупереч чинному законодавству, іншим учасникам процесу не надсилалися, з підстав викладених вище.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 травня 2022 року.

Головуючий

Судді: