ПОСТАНОВА

Іменем України

12 травня 2022 року м. Кропивницький

справа № 405/3360/17

провадження № 22-ц/4809/209/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Кропивницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 15 квітня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне відшкодування моральної шкоди, а також стягнення матеріальних збитків, спричинених порушенням його майнових права і невиконанням судового рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 29 червня 2017 року відкрито провадження у справі (Т. 1, с. 49).

Користуючись своїм правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України (ред. 2017), у період підготовчого провадження позивач неодноразово подавав до місцевого суду заяви про збільшення позовних вимог: заява від 26 січня 2018 року (Т. 1, с. 244 250), заява від 06 лютого 2018 року (Т. 2, с. 103 - 110), заява від 11 травня 2018 року (Т. 3, с. 31 - 38), заява від 09 липня 2019 року (Т. 4, с. 9 12), заява від 29 липня 2019 року (Т. 4, с. 24 33), заява від 04 липня 2020 року (Т. 4, с. 234 242), заява від 22 вересня 2020 року (Т. 5, с. 7 15).

Зокрема, у заяві про збільшення позовних вимог від 22 вересня 2020 року позивач просив суд про таке:

1)стягнути з відповідачів солідарно на його користь завдані збитки:

-40132,0 грн різниця між вартістю придатного до використання офісного приміщення в центральній частині міста та вартістю звичайної житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 згідно з висновком експерта від 16 квітня 2020 року № 0504/20;

-154474,00 грн - втрачена ринкова вартість орендної плати за період з 01 березня 2016 року по 10 квітня 2019 року об`єкта нерухомого майна офісу в складі офісу-квартири АДРЕСА_1 згідно з висновком експерта від 16 квітня 2020 року № 0504/20;

-824099,00 грн - втрачений середній заробіток, внаслідок порушення прав заявника, блокування його професійної діяльності та невиконання судового рішення від 25 червня 2017 року у справі № 405/11641/13-ц;

-442,00 грн - збитки, які виникли від притягнення позивача до адміністративної відповідальності 23 квітня 2014 року та 29 квітня 2015 року Кіровоградською ОДПІ за прострочення подання податкової звітності;

-2494,80 грн - орендна плата за землю під забудованим входом до його робочого місця;

-7684,80 грн - витрати на комунальне обслуговування порожнього приміщення, в якому до порушення позивач отримував прибуток від професійної діяльності;

-2746,96 грн - витрати, які поніс позивач у зв`язку з оплатою судової процедури захисту припинення державної реєстрації нежитлового приміщення та оплати забезпечення позову при виконанні ухвал державним реєстратором;

-153,00 грн та 188,00 грн (разом 341 грн) витрати на сплату АТ «Укртелеком» за послуги електрозв`язку;

2)стягнути з відповідачів солідарно на його користь 300000,00 грн грошової компенсації за спричинену моральну шкоду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 вересня 2020 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 22 жовтня 2020 року (Т. 5, с. 18 19).

27 листопада 2020 року до Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшла заява ОСОБА_1 від 26 листопада 2020 року (Т. 5, с. 51 59) про збільшення позовних вимог у якій він вимагав таке:

1)стягнути з відповідачів солідарно на його користь завдані збитки:

-40132,0 грн різниця між вартістю придатного до використання офісного приміщення в центральній частині міста та вартістю звичайної житлової кімнати квартири АДРЕСА_1 згідно з висновком експерта від 16 квітня 2020 року № 0504/20;

-154474,00 грн - втрачена ринкова вартість орендної плати за період з 01 березня 2016 року по 10 квітня 2019 року об`єкта нерухомого майна офісу в складі офісу-квартири АДРЕСА_1 згідно з висновком експерта від 16 квітня 2020 року № 0504/20;

-858283,00 грн - втрачений середній заробіток, внаслідок порушення прав заявника, блокування його професійної діяльності та невиконання судового рішення від 25 червня 2017 року у справі № 405/11641/13-ц;

-442,00 грн - збитки, які виникли від притягнення позивача до адміністративної відповідальності 23 квітня 2014 року та 29 квітня 2015 року Кіровоградською ОДПІ за прострочення подання податкової звітності;

-19769,20 грн збитки від втраченої можливості сплати ЄСВ від підприємницької діяльності та нарахованої податковим органом недоїмки, стягнутої у виконавчому провадженні;

-2494,80 грн - орендна плата за землю під забудованим входом до його робочого місця;

-7684,80 грн - витрати на комунальне обслуговування порожнього приміщення, в якому до порушення позивач отримував прибуток від професійної діяльності;

-2746,96 грн - витрати, які поніс позивач у зв`язку з оплатою судової процедури захисту припинення державної реєстрації нежитлового приміщення та оплати забезпечення позову при виконанні ухвал державним реєстратором;

-153,00 грн та 188,00 грн (разом 341 грн) витрати на сплату АТ «Укртелеком» за послуги електрозв`язку;

2)стягнути з відповідачів солідарно на його користь 300000,00 грн грошової компенсації за спричинену моральну шкоду.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2021 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 27 листопада 2020 року у цій справі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України подання такої заяви у справі, яка розглядається в порядку загального позовного провадження, допускається до закінчення підготовчого засідання, а оскільки така подія відбулася 22 вересня 2020 року, то подана позивачем 27 листопада 2020 року заява про збільшена позовних вимог не може бути прийнята судом до розгляду.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку (Т. 6, с. 224 225).

В поданій до суду апеляційній скарзі він просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, а матеріали справи повернути для вирішення питання прийняття до розгляду заявленого збільшення позовних вимог.

Позивач вважає, що суд помилково застосував у загальному позовному провадженні норму п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, яка, на його думку, застосовується лише щодо спрощеного позовного провадження. В загальному ж позовному провадженні закон не обмежує позивача у праві збільшувати свої позовні вимоги. Водночас суд проігнорував норму ст. 222 ЦПК України, яка покладає на нього обов`язок на початку судового засідання з`ясувати в учасників справи, чи мають вони заяви або клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні. Суд не досліджував питання поважності причин нез`явлення позивачем збільшених вимог до закінчення підготовчого судового засідання.

Позивач стверджує, що у листопаді 2020 року він був вимушений збільшувати позовні вимоги на суму нарахованої податковим органом недоїмки по сплаті ЄСВ за 2019 рік 19769,20 грн, яка, на його думку, утворилася через протиправні дії відповідачів стосовно його майна. Докази того, що 21 січня 2020 року було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню цієї суми коштів він надав суду.

Позивач вважає, що місцевий суд, який постановив оскаржувану ним ухвалу, порушив норми процесуального права, що привело до постановлення помилкової ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Історія руху апеляційної скарги в судах

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2021 року повернуто заявнику.

Апеляційний суд виснував, що право на оскарження ухвали суду про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог не передбачено ст. 353 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 травня 2021 року скасовано, а справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі та направляючи її до продовження апеляційного розгляду, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виходив з того, що апеляційний суд не врахував, що за процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка своєю чергою, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 353 ЦПК України, тому на ухвалу суду про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

18 листопада 2021 року матеріали справи надійшли до Кропивницького апеляційного суду для продовження розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року залишено без руху, а апелянту надано строк на усунення її недоліків (Т. 6, с. 216 217).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року, а іншим учасникам справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Кропивницькій міській раді встановлено строк до 20 грудня 2021 року для подання до суду відзивів на апеляційну скаргу (Т. 6, с. 235 236).

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 31 січня 2021 року справ призначено до розгляду в суді апеляційної інстанції (Т. 7, с. 1).

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 лютого 2022 року клопотання ОСОБА_2 про оновлення пропущеного процесуального строку на подання ним відзиву на апеляційну скаргу залишено без задоволення, а поданий ним відзив без розгляду та повернуто заявнику.

Інші учасники справи правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Позивач ОСОБА_1 підтримав подану ним до суду апеляційну скаргу, надав усні пояснення щодо викладених у ній доводів та вимог.

Відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд повідомляв судовою повісткою про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судових повісток) 278, 147, 112, 294. Однак судові повістки відповідачам не вручено у зв`язку з їх відсутністю за вказаною ними у заяві до суду від 22 жовтня 2020 року (Т. 5, с. 30) адресою: АДРЕСА_2 . За таких обставин та відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачам 14 квітня 2022 року (згідно з датою на відмітці у поштовому повідомленні про відсутність адресата).

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу ОСОБА_2 ще 12 квітня 2022 року, оскільки вона вручена його представнику, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 308.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Поліщук Ю. Р. не визнала доводи апеляційної скарги, заперечила проти її задоволення.

Третя особа Кропивницька міська рада, повідомлена судовою повісткою про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 316, але явку до суду свого представника не забезпечила.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання належить кожній особі.

Право кожного звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права, свобод чи інтересів передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, розумність строків розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Позивач являється активною стороною у цивільному процесі, його ініціатором, який наділений, окрім рівних правами з іншими учасниками процесу, особливими правами, зокрема збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст. 120 ЦПК України).

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст.. 122 ЦПК України).

Цю справу, яка переглядається в апеляційному провадженні, суд першої інстанції розглядав в порядку загального позовного провадження у якому розгляду справи по суті передувало підготовче провадження, яке фактично тривало з часу відкриття провадження у справі, тобто з 29 червня 2017 року, і закінчилося постановленням судом ухвали від 22 вересня 2020 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Серед іншого, завданням підготовчого провадження являється остаточне визначення позовних вимог, обставин справи, які підлягають встановленню (п. 1,п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, користуючись своїм правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України (ред. 2017), у період підготовчого провадження (до завершення підготовчого засідання) позивач подав до суду сім заяв про збільшення позовних вимог: від 26 січня 2018 року (Т. 1, с. 244 250), від 06 лютого 2018 року (Т. 2, с. 103 - 110), від 11 травня 2018 року (Т. 3, с. 31 - 38), від 09 липня 2019 року (Т. 4, с. 9 12), від 29 липня 2019 року (Т. 4, с. 24 33), від 04 липня 2020 року (Т. 4, с. 234 242), від 22 вересня 2020 року (Т. 5, с. 7 15).

Всі ці заяви суд послідовно приймав до розгляду, зокрема, останню таку заяву позивач подав до суду 22 вересня 2020 року (в день закінчення підготовчого засідання) і, як вбачається з протоколу судового засідання (Т. 5, с. 16, запис № 12), він висловився про можливість закриття підготовчого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивач мав реальну можливість і скористався своїм правом, передбаченим п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, на остаточне формулювання своїх позовних вимог, зокрема, їх збільшення.

Суд першої інстанції правильно встановив, що заяву про збільшення позовних вимог від 26 листопада 2020 року позивач подав до суду 27 листопада 2020 року, тобто після спливу визначеного п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України строку на вчинення такої процесуальної дії.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у порівняні із заявою про збільшення позовних вимог від 22 вересня 2020 року, у заяві від 26 листопада 2020 року позивач збільшив свою вимогу про відшкодування завданих йому збитків порушенням відповідачами його майнових прав та невиконанням судового рішення вимогою про стягнення з них ще 19769,20 грн збитків від втраченої можливості сплати ЄСВ (єдиний соціальний внесок) від підприємницької діяльності та нарахованої податковим органом недоїмки, стягнутої у виконавчому провадженні. Ця вимога не являється новою, а є збільшеною вимогою про стягнення майнових збитків, оскільки позивач розцінює ц.ю суму понесених ним витрат саме, як збитки та обґрунтовує їх тією ж неправомірною поведінкою відповідачів, що і раніше поданих ним заявах, зокрема у первісній позовній заяві.

З мотивувальної частини цієї заяви позивача вбачається, що про нарахуванням податковим органом йому недоїмки по ЄСВ, йому позивачу стало відомо з надісланої йому податкової вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області від 20 листопада 2019 року (Т. 5, с. 54, абз. 16).

Крім того, в апеляційній скарзі він вказав, що 21 січня 2020 року було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з нього цієї суми недоїмки.

Таким чином про заявлену ним до стягнення суму податкової недоїмки (19769,20 грн) позивач знав задовго до завершення підготовчого провадження у цивільній справі, яка переглядається в апеляційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що право позивача на доступ до суду, а саме збільшення своєї вимоги про стягнення збитків, завданих неправомірними діями відповідачів, не було незаконно обмежене судом першої інстанції так, як позивач мав всі можливості до завершення підготовчого провадження збільшити цю свою позовну вимогу на суму стягнутої з нього недоїмки по ЄСВ.

Позивач реалізував своє право на збільшення позовних вимог в межах встановленого законом строку та на власний розсуд сформулював їх станом на 22 вересня 2020 року і погоджувався на завершення підготовчого провадження та переходу до розгляду справи судом по суті.

Відповідно до норми, сформульованої у ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Правильно встановивши обставини, за яких позивач подав заяву від 26 листопада 2020 року про збільшення позовних вимог на суму податкової недоїмки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що встановлений законом строк на вчинення позивачем такої процесуальної дії минув, а тому така заява позивача збільшення його вимог не може бути прийнята до розгляду судом.

Викладене в апеляційній скарзі твердження позивача про те, що всупереч закону суд не дослідив питання поважності причин нез`явлення ним збільшених вимог в редакції заяви від 26 листопада 2020 року до закінчення підготовчого судового засідання колегією суддів апеляційного суду не приймаються до уваги так, як ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивач таких причин не навів.

Тож оскаржувана ухвала суду по суті є справедливою і правильною.

Позивач не позбавлений права окремо звернутися до суду з вимогою про відшкодування завданих йому збитків у вигляді недоїмки по ЄСВ.

Доводи апелянта про те, що суд помилково застосував у загальному позовному провадженні норму п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, яка застосовується лише щодо спрощеного позовного провадження, суперечать змісту цієї норми, а також ч. 3 ст. 279 цього Кодексу, яка передбачає, що підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

З підстав викладених вище не заслуговує на увагу також твердження про порушення судом норми ст. 222 ЦПК України, яка покладає на суд обов`язок на початку судового засідання з`ясувати в учасників справи, чи мають вони заяви або клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі, власного тлумачення норм процесуального права, але не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 квітня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко