Справа № 446/2346/21 Головуючий у 1 інстанції: Костюк У. І.
Провадження № 22-ц/811/1936/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Івасюти М.В.;

позивачки ОСОБА_1

та її представника адвоката Лущанець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доКам`янка-Бузької міської ради Львівської області, у якому просила визнати за нею право на власності на середню земельну частку (пай).

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивачка з 15.08.1983 року працює вчителем у ЗЗСО I-III ступенів с. Батятичі Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області. За час її роботи Батятицька сільська рада народних депутатів Кам`янка-Бузького району Львівської області виготовила Проект роздержавлення і приватизації земель СВСГ ім. І.Франка Батятицької сільської ради народних депутатів Кам`янко-Бузької району Львівської області, в результаті якої громадяни, в тому числі і всі працюючі працівники соціальної сфери, отримали право на середню земельну частку (пай). Зазначалося, що позивачка не отримала такого права, оскільки помилково не була включена до списку таких осіб з невідомих їй причин, що (на її думку) є протиправним, а тому змушена звертатися до суду з даним позовом (а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з пропуском позивачкою строків позовної давності (а.с. 103-105).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що про те, що вона має «право на середню земельну частку (пай) як працівник соціальної сфери та не була включена до списку осіб, які мають право на середню земельну частку пай, (апелянту) достовірно стало відомо лише у 2021 році після отримання відповіді на поданий запит до Кам`янка-Бузької міської ради» (а.с. 113-118).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6 частини 2 статті 356).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається самою позивачкою те, що остання є особою з вищою освітою та з 1983 року працює вчителем у школі села Батятичі Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, де і проживає. Роздержавлення та приватизація земель спілки власників селянських господарств у згаданому селі мали місце у 1993-1994 роках, тобто під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статтею 76 якого було встановлено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, яке (право на позов) виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 5, 6 ЦК УРСР 1963 року; статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї можливість знати про посягання на права.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «дізналася» та «повинна була дізнатися» у статті 76 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому навіть доведення факту, через який позивачка не знала про порушення свого цивільного права (в даному випадку - «права на середню земельну частку (пай)» і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Позивачка повинна також довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

За вищенаведених обставин в їх сукупності колегія суддів критично оцінює доводи позивачки (апелянта) про те, що останній про її «право на середню земельну частку (пай) … достовірно стало відомо лише у 2021 році після отримання відповіді на поданий запит до Кам`янка-Бузької міської ради», коли вона і звернулася до суду з даним позовом через більш, як 25 років після роздержавлення та приватизація земель спілки власників селянських господарств, які у селі Батятичі (за місцем проживання та праці позивачки) мали місце у 1993-1994 роках.

В апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 01 листопада 2022 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.