№ 207/3929/19
№ 2/207/231/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.,

при секретарі Сівачук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Держгеокадастр відділ у м. Кам`янське Міськрайонного управління у Петриківському районі та у місті Кам`янське головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та скасування права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Кам`янська міська рада звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Держгеокадастр відділ у м. Кам`янське Міськрайонного управління у Петриківському районі та у місті Кам`янське головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та скасування права власності на земельну ділянку

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 27 жовтня 2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська ухвалено заочне рішення по справі № 207/1132/17, яким задоволені позовні вимоги, та визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт нерухомості багатофункціональну будівлю Б-1, загальною площею 546,2 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та визнано право власності на об`єкт нерухомості земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки код КВЦПЗ 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер земельної ділянки :04:014:0103, площа земельної ділянки 0,1 га, на якій розташована багатофункціональна будівля.

20 грудня 2017 року громадянка ОСОБА_2 , на підставі договору дарування подарувала ОСОБА_1 багатофункціональну будівлю за адресою АДРЕСА_1 , яка має наступні характеристики: Б-1 багатофункціональна будівля, загальною площею 546, 2 кв.м.; б-1 навіс, ганок, пандус, та розташовану на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер :04:014:0103.

17 вересня 2019 року Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову, якою заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року, додаткове рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2017 року, ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 грудня 2017 року про виправлення описки, ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 грудня 2017 року про виправлення описки, ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 березня 2018 року про виправлення описки було скасовано, в задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі та вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Як вбачається з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 20 січня 2016 року відбулося відчуження об`єкту нерухомості (договір купівлі-продажу житлового будинку) від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , а саме житлового будинку А-1 на 1/4 частину із шлакоблоку, на 3/4 частини із цегли загальною площею 42,0 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м, В-1 цегляна вбиральня за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1083 га, на якій розташований відчужуваний житловий будинок :04:014:0103. Земельна ділянка загальною площею 0,1083 га, на якій знаходиться будинок номер 87 передавала ОСОБА_3 на умовах оренди земельної ділянки, договір оренди №13003 від 15.12.2014 року, строк дії договору до 29.08.2063 року, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Після того, як Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову від 17 вересня 2019 року, позивач звернувся до державного реєстратора з заявою про скасування запису про право власності №23688120 розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 04 та припинення запису про право власності №23688120. Однак, 25 листопада 2019 року державним реєстратором в задоволені заяви було відмовлено та винесено рішення про відмову в скасуванні № 49835489. Підставою для відмови було те, що подана заявником Постанова Дніпровського апеляційного суду по справі № 207/1132/17 від 17.09.2019 не скасовує документи, на підставі яких проведено реєстрацію прав до Державного реєстру прав (скасовує тільки запис за номером 23688120, що існував до проведення актуальної державної реєстрації прав). Таким чином, для скасування запису про право власності №23688120 необхідно спочатку скасувати актуальний запис про право власності: 24058239, який на момент подачі заяви не скасовано.

В рішенні Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року та в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 20 січня 2016 року йдеться про один і той же об`єкт нерухомості та одну і ту ж земельну ділянку, але до винесення рішення суду об`єкт нерухомості мав зовсім інші характеристики (спочатку житловий будинок загальною площею 42,0 кв.м., після ухвалення рішення суду багатофункціональна будівля, 546,2 кв.м.) та земельна ділянка, на якій знаходиться нерухомість змінила своє цільове призначення з цільового призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ 02.01) на цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код КВЦПЗ 03.07). Тож, як вбачається з вище наведеного, на підставі рішення суду від 27 жовтня 2017 року збільшилася загальна площа об`єкту нерухомості більше ніж у 10 разів, змінилися технічні характеристики об`єкту нерухомості та змінилося цільове призначення земельної ділянки, тобто суд перевищив свої обов`язки та перебрав на себе функції державних органів щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, зміни загальної площі об`єкту нерухомості та його функціонального призначення. Окремо зазначають, що актом про обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 12.11.2019 було зафіксовано факт не цільового використання земельної ділянки кадастровий номер :04:014:0103 та те, що на земельній ділянці відсутній будь який об`єкт нерухомості, окрім недобудови.

Договір дарування нерухомого майна від 20 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1295 про дарування багатофункціональної будівлі за адресою АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 0,1 га, кадастровий номер :04:014:0103, є недійсним оскільки рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 27 жовтня 2017 року, справа № 207/1132/17, додаткове рішення Баглійського районного суду від 06 грудня 2017 року, на підставі яких відповідач ОСОБА_2 набула прав власності на об`єкт нерухомості та земельну ділянку, скасовані постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року.

Також, на законодавчому рівні чітко визначено порядок зміни цільового призначення земельної ділянки, який не був дотриманий ані відповідачем ОСОБА_1 ані ОСОБА_4 , тож наявне не цільове використання земельної ділянки :04:014:0103, а за використання земельної ділянки не за цільовим призначенням ст. 141 Земельного кодексу України передбачено припинення користування земельною ділянкою. Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Порушення прав позивача полягають в тому, що відповідач по справі користується земельною ділянкою не за цільовим призначенням, про дану обставину свідчите те, що в рішенні Кам`янської міської ради від 23.06.2017 №724-17/VІІ відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :04:014:0103 (площа 0,1000 га) та земельна ділянка з кадастровим номером :04:014:0210 (площа 0,0240 га) виділялися у власність та на умовах оренди з цільовим призначенням обох земельних ділянок по КВЦПЗ - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.10.2017 цільове призначення на земельну ділянку з кадастровим номером :04:014:0103 (площа 0,1000 га) було змінено на КВЦПЗ 03.07 землі житлової та громадської забудови; для розміщення багатофункціональної будівлі. 17.09.2019 року Постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Баглійського районного суду від 27.10.2017 року було скасовано. Однак, всупереч тому, що рішення суду на підставі якого було змінено цільове призначення земельної ділянки кадастровий номер :04:014:0103 (площа 0,1000 га) з КВЦПЗ - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на КВЦПЗ 03.07 землі житлової та громадської забудови; для розміщення багатофункціональної будівлі, відповідач ОСОБА_1 і надалі використовує дану земельну ділянку за КВЦПЗ 03.07 землі житлової та громадської забудови; для розміщення багатофункціональної будівлі, що не є цільовим використанням, яке забороняється законодавством. Тож позивач, як уповноважений державний орган, у відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України, має повноваження щодо контролю використання земель та обмеження в праві використання земель юридичними та фізичними особами.

На підставі зазначеного просять: визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 20 грудня 2017 року зареєстрований в реєстрі № 1295, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денисом Олександровичем та скасувати запис про право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 24058239, щодо об`єкту нерухомого майна багатофункціональна будівля, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 546,2 кв. м, матеріали стін: шлакоблок, Опис: Б-1, багатофункціональна будівля, б-1 навіс, ганок, пандус за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :04:014:0103.

Стягнути з Відповідачів на користь Кам`янської міської ради всі витрати пов`язані з розглядом цієї справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідачів надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач звернувся до суду із даним позовом посилаючись на те, що порушено права міської ради. При цьому на обґрунтування порушення прав зазначено, що відповідач користується земельною ділянкою не за цільовим призначенням і на підтвердження цього посилається на Рішення міської ради від 23.06.2017р. № 724-17//VІІ відповідно до якого спірна земельна ділянка передана ОСОБА_1 на умовах оренди з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В той же час згідно заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 27.10.2017р. та додаткового рішення від 06.12.2017р., які в подальшому були скасовані апеляційним судом, - було змінено цільове призначення цієї земельної ділянки. При цьому на обґрунтування законності вимог Позивач посилається на ст. 12 Земельного кодексу України, згідно якої міська рада має повноваження щодо контролю використання земель та обмеження в праві використання земель юридичними та фізичними особами.

З даними твердженнями не погоджується, так як вони не відповідають обставинам справи та нормам права. Як вбачається із вищевикладених обставин справи згідно Рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017р. № 724-17//VІІ ОСОБА_1 було передано земельну ділянку, кадастровий номер :04:014:0103 площею 0,10га у власність; земельну ділянку, кадастровий номер :04:014:0210 площею 0,0240га - на умовах оренди. Цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, код КВЦПЗ 02.01. Отже, Позивачу належить право власності тільки на земельну ділянку площею 0,0240га і дана земельна ділянка не вибувала із власності територіальної громади міста. В той же час Позивач на підставі рішення Ради надав у власність Відповідача ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10га і дане Рішення є чинним на час розгляду справи.

Після ухвалення, в подальшому скасованого заочного та додаткового рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська, документи, щодо проведення необхідних реєстраційних дій пройшли відповідні погоджувальні процедури у відповідних державних органах та органах місцевого самоврядування (Позивача по справі), які підтвердили їх відповідність вимогам чинного законодавства. Так, зокрема:

- державним реєстратором Чаплинської міської ради було зареєстровано право власності за Відповідачем №2 на багатофункціональну будівлю та земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі;

- приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу було посвідчено нотаріальні договори про перехід права власності від Відповідача №2 до Відповідача №1 на вищезазначені об`єкти нерухомого майна та зареєстровано право власності на них;

- Держгеокадастром було внесено та зареєстровано відповідні зміни до технічної документації на землю про зміну цільового призначення;

- Кам?янською міською радою та її виконавчими органами було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення багатофункціональної будівлі. В подальшому було передано в оренду дану земельну ділянку з підтвердженням того, що зміна цільового призначення відповідає вимогам законодавства і земельна ділянка є придатною для використання за зміненим цільовим призначенням.

З даного вбачається, що уповноваженими Державою органами та посадовими особами, а також самим Позивачем на всіх етапах руху правоустановлюючих документів, було розглянуто такі документи та виявлено, що вони відповідають нормам чинного законодавства, що знайшло своє відображення у відповідних реєстраційних діях та рішеннях, про які було зазначено вище.

Як вбачається із вищенаведених обставин справи Позивач, до пред`явлення даного позову, ще у 2018 році, своїми діями та прийнятими рішеннями підтвердив факт законності правовстановлюючих документів та їх відповідності нормам чинного законодавства, а також придатність до використання земельної ділянки комунальної форми власності за зміненим цільовим призначенням. Рішення, прийняті Кам`янською міською радою за результатами розгляду землевпорядних документів Відповідача №1 є чинними та не скасованими на час розгляду справи. ОСОБА_1 належним чином використовує належне йому нерухоме майно відповідно до наданих йому дозволів компетентних державних органів та виконавчих органів Позивача. З даного вбачається відсутність предмета спору між Кам`янською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_1 на час подання позову.

Також зазначає, що Кам`янська міська рада не може виступати належним позивачем у даній справі, так як жодних її прав не порушено у правовідносинах, що склалися між сторонами, та третіми особами. Обраний міською радою спосіб захисту у вигляді визнання недійсним договору дарування багатофункціональної будівлі та скасування права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:014:0103 не є належним, у розумінні захисту права власності, оскільки Позивач не є власником нерухомого майна, а також не був його власником, з володіння якого воно вибуло з незаконних підстав, або підстав, які згодом відпали. Відповідач ОСОБА_1 стверджує про протиправне втручання Позивача у мирне володіння майном без належних на те правових підстав.

Як вбачається із обставин справи:

- на підставі рішення від 23.06.2017р. Кам`янської міської ради №724-17/VІІ ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку, кадастровий номер :04:014:0103 площею 0,10га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- на підставі договору дарування земельної ділянки від 20.12.2017 року, посвідченого Моісеєнко Д.О., приватним нотаріусом Кам?янського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 0,10га, кадастровий номер: :04:014:0103, цільове призначення «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі»;

- на підставі Рішення від 02.11.2018року Кам?янської міської ради №1219-29/VІІ ОСОБА_1 було надано в оренду земельну ділянку, кадастровий номер :04:014:0210 площею 0,0240га, цільове призначення для розміщення багатофункціональної будівлі.

У позовній заяві міститься правове обґрунтування позову на підставі ст. 388 ЦК України, відповідно до якої, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Однак, як вбачається із обставин справи, на підставі скасованого заочного рішення та додаткового рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська було здійснено перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 зі зміною цільового призначення на земельну ділянку, яка вже перебувала у власності ОСОБА_1 . Отже, міська рада не була власником нерухомого майна до ухвалення, в подальшому скасованого рішення суду, а тому не має правових підстав для застосування ст. 388 ЦК України до правовідносин що склалися між сторонами.

Не було порушено відповідачами також приписів ст. 203 ЦК України, що виключає застосування ст.ст. 215, 216 ЦК України, так як на час укладення договорів дарування відповідачами були дотримані вимоги закону щодо форми та змісту правочинів а також були чинні (не скасовані) правові підстави набуття права власності на нерухоме майно.

Крім того, у подальшому, після укладення договорів дарування, Позивач та інші державні органи, в рамках спеціальних дозвільних процедур підтвердили законність правовстановлюючих документів на нерухоме майно за ОСОБА_1 , про що було прийнято відповідні рішення, які також є чинними на час розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 вважає, що відсутній предмет спору між сторонами та у зв`язку з відсутністю правових підстав для задоволення позову просить відмовити у задоволенні позову. Судові витрати покласти на сторони.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, їх представником надано суду заяву, в якій він просив справу розглянути за його відсутністю та за відсутністю відповідачів 1 та 2, позовні вимоги не визнає, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи Держгеокадастр відділ у м. Кам`янське Міськрайонного управління у Петриківському районі та у місті Кам`янське головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, наддав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (ар.с.82).

Третя особа - приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович в судове засідання не з`явився, заяву про слухання справи за його відсутністю не надав, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477- IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття майно у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності має відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися згідно із законом , воно повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві . Якраз необхідність у демократичному суспільстві і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути відповідними і достатніми; для такого втручання має бути нагальна суспільна потреба , а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

З обставин справи, наданих сторонами доказів вбачається наступне:

ОСОБА_1 правомірно набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:014:0103 площею 0,10га, на підставі Рішення Камянської міської ради від 23.06.2017р. № 724-17//VІІ (Т.1 ар.с. 249). Дане рішення є чинним та не заперечується Позивачем.

ОСОБА_1 правомірно набув право оренди земельної ділянки кадастровий номер :04:014:0210 площею 0,0240га, на підставі Рішення від 02.11.2018 року Кам`янської міської ради №1219-29/VІІ. Дане рішення є чинним та не заперечується Позивачем. Крім того ОСОБА_1 належним чином виконує Договір оренди та сплачує всі необхідні податки та збори, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, виданої ГУ ДПС у Дніпропетровській області №9847/АП/04-36-13-07-11 від 10.09.2021рю та платіжними дорученнями про сплату земельного податку (т.2, ар.с.1, 11-43).

Згідно обставин справи та наявних доказів вбачається недоведеність порушення прав позивача з боку відповідача, а отже і відсутність предмета спору між сторонами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 522/8782/16-ц роз`яснив, що мається на увазі під відсутністю предмета спору.

ВС зауважив, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

КЦС зазначив, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як вбачається із вищенаведених обставин справи Позивач, до пред`явлення даного позову, ще у 2018 році, своїми діями та прийнятими рішеннями підтвердив факт законності правовстановлюючих документів та їх відповідності нормам чинного законодавства, а також придатність до використання земельної ділянки комунальної форми власності за зміненим цільовим призначенням. Рішення, прийняті Кам?янською міською радою за результатами розгляду землевпорядних документів ОСОБА_1 є чинними та не скасованими на час розгляду справи. ОСОБА_1 належним чином використовує належне йому нерухоме майно відповідно до наданих йому дозволів компетентних державних органів та виконавчих органів Позивача. З даного вбачається відсутність предмета спору між Кам?янською міською радою Дніпропетровської області та ОСОБА_1 на час подання позову.

Також слід зазначити, що Кам`янська міська рада не може виступати належним позивачем у даній справі, так як жодних її прав не порушено у правовідносинах, що склалися між сторонами, та третіми особами. Обраний міською радою спосіб захисту у вигляді визнання недійсним договору дарування багатофункціональної будівлі та скасування права власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:014:0103 не є належним, у розумінні захисту права власності, оскільки Позивач не є власником нерухомого майна, а також не був його власником, з володіння якого воно вибуло з незаконних підстав, або підстав, які згодом відпали. Відповідач ОСОБА_1 стверджує про протиправне втручання Позивача у мирне володіння майном без належних на те правових підстав.

Також суд вважає необхідним зазначити наступне.

Предметом доказування у даній справі є наявність підстав для скасування державної реєстрації речового права за Відповідачем на об`єкт нерухомого майна, наявність порушення прав (інтересів) Позивача реєстрацією речового права за Відповідачем на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦК України встановлено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього (ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент виникнення права власності і є завершальною стадією юридичного складу набуття права власності за наявності юридичних фактів, що вимагаються законом для виникнення права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону (п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто, за результатами прийнятого судом рішення поновлення порушеного права позивача має бути реальним, таким, що фактично приведе до можливості реалізувати своє право власності на спірне майно.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Відповідно до статті 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд бере до уваги, що майно Відповідача розташоване на земельній ділянці, переданій Позивачем Відповідачеві. Так, рішенням Кам`янської міської ради від 23.06.2017р. № 724-17//VІІ ОСОБА_1 було передано земельну ділянку, кадастровий номер :04:014:0103 площею 0,10га у власність; земельну ділянку, кадастровий номер :04:014:0210 площею 0,0240га - на умовах оренди. Цільове призначення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, код КВЦПЗ 02.01. Отже, Позивачу належить право власності тільки на земельну ділянку площею 0,0240га і дана земельна ділянка не вибувала із власності територіальної громади міста. В той же час Позивач на підставі рішення Ради надав у власність Відповідача №2 земельну ділянку площею 0,10га і дане Рішення є чинним на час розгляду справи. Таким чином відповідач ОСОБА_1 був власником земельної ділянки кадастровий номер :04:014:0103 ще до ухвалення вищезазначених рішень Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська.

Крім того, до матеріалів справи не надано доказів скасування рішення Кам`янської міської ради від 23.06.2017р. № 724-17//VІІ , на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням викладеного, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, доходить висновку про відмову у задоволенні позову Кам`янської міської ради Дніпропетровської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та скасування права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, що знаходиться за адресою: м. Кам`янське, майдан Петра Калнишевського, буд. 2 до ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , треті особи: Держгеокадастр відділ у м. Кам`янське Міськрайонного управління у Петриківському районі та у місті Кам`янське головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, адреса: м. Кам`янське, вул. Москворецька, буд. 19, Приватний нотаріус Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Денис Олександрович, адреса: м. Кам`янське, вул. Сачко, буд. 5 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та скасування права власності на земельну ділянку,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 22 квітня 2022 року.

Суддя І.М. Юрченко