Провадження №2/523/2594/22
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
"17" травня 2022 р. м.Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:
головуючого судді Дяченко В.Г.
за участю секретаря Єпутатова В.В.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 124159,09 грн.
Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.
Згідно з п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору.
Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього.
Вказує, що на підставі п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника.
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте ОСОБА_1 в порушення умов договору свої зобов`язання не виконала, в зв`язку з чим станом на 17.11.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становить 124159,09 гривень.
Оскільки в Анкеті-заяві № CL-238988 зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , посилаючись на практику Верховного Суду у справі № 205/5882/18 від 07.10.2020 року, вважає, що обов`язки за вищевказаним кредитним договором виникли в обох з подружжя.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.
Оскільки відповідачі з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не зверталися, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Банк свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, видавши ОСОБА_1 кредит в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника.
ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, станом на 26.05.2021 року виникла заборгованість у сумі 124159 гривень 09 копійки, яка складається з:
29.06.2021 року на адресу реєстрації відповідача направлялася досудова вимога, у якій роз`яснено про стан її заборгованості та вимога сплатити на рахунок АТ «Кредобанк» заборгованість протягом 30 календарних днів.
Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідач ОСОБА_1 не надала своєчасно позивачу АТ «Кредобанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконала.
За таких обставин вимоги в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Щодо вимог АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-264091 від 21.02.2020р., суд доходить висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Разом з тим, позивачем не надано суду доказів того, що кредитний договір № CL-264091 від 21.02.2020р. був укладений в інтересах сім`ї, а сам договір чи матеріали справи такого зазначення не містять.
Посилання позивача на судову практику, висловлену у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 205/5882/18 суд не приймає, оскільки у кредитному договорі зазначено ціль кредиту - на поточні потреби тобто ОСОБА_1 , що спростовує твердження про те, що вказаний кредитний договір було укладено в інтересах сім`ї відповідачів.
Також, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що ОСОБА_2 погодився взяти на себе солідарне зобов`язання перед АТ «Кредобанк».
Оцінивши в сукупності надані суду докази з урахуванням вимог ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача про те, що отримані відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти за кредитним договором № CL-264091 від 21.02.2020 року були використані в інтересах сім`ї, а тому вказаний договір не створює будь-яких обов`язків для другого з подружжя.
За таких обставин, підстави для задоволення позову АТ «Кредобанк» у частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 - відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем до позовної заяви додано копію ордеру серії КС № 573217, копію витягу з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531 та копію посвідчення адвоката України.
Разом з тим, жодних доказів оплати витрат на правничу допомогу та доказів обсягу наданих послуг позивачем надано не було.
Крім того, з п. 14.11. витягу договору від 11.02.2019 вбачається, що сторони узгодили додатки до цього Договору, зокрема: Додаток №5 Акт про виконані роботи, Додаток №8 Звіт про судову роботу та виконані провадження, проте таких додатків суду не надано.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 2620,09 гривень.
Керуючись ст.ст. 2-13, 77-81, 141, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 549, 610, 611, 612, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 61, 65 СК України, суд, -
Позов Акціонерного Товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині вимог - відмовити.
В іншій частині вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.
Повне судове рішення складено 17.05.2022 року.
Суддя: