П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого: Джуги С.Д.,

суддів: Фазикош Г.В., Кондора Р.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року у складі судді Деметрадзе Т.Р., про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини - повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати дану ухвалу та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки така постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Ухвалою суду від 26 листопада 2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху із зазначенням, що така подана без додержання вимог, викладених у ст.ст.175, 177 ЦПК України, а саме: позивачем до позовної заяви не надано її копії та належним чином посвідчених копій документів, що додаються до неї, для відповідача. Для усунення вказаних недоліків судом був встановлений строк не більше семи днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто з підстав передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України, оскільки в установлений в ухвалі строк недоліки позовної заяви не усунуто.

Проте, до зазначених висновків суддя суду першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які регулюють питання про залишення позовної заяви без руху та її повернення.

Як зазначено в частинах 1,2 ст.185 ЦПК України - суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства,які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет протии Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №761/41071/19 (провадження № 61-2192св20) у постанові від 08.04.2020 року зазначила, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Посилання суду першої інстанції на неналежне засвідчення та подача копій документів - не є достатніми підставами для повернення позовної заяви позивачу.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, вказаного не врахував, допустив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права особи на судовий захист.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанціїдля продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2022 року, скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини направити для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: