Справа № 761/643/22
Провадження № 2-з/752/416/22
У Х В А Л А

04 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Сітайла В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Торута Людмила Павлівна до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

встановив:

у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Торута Людмила Павлівна до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

31.10.2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення зазначеного вище позову, у вигляді накладення арешту шляхом заборони на відчуження домоволодіння, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19791301.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначила, що його метою є спів мірним в адекватним, направленим на унеможливлення відчуження на період вирішення спору забезпечення, а також стверджувала, що невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду у майбутньому, у разі його задоволення.

У зв`язку з зазначеним вище просила накласти арешт на майно, шляхом заборони на відчуження домоволодіння.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо стягнення коштів, які надавались для придбання майнового комплексу.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вказувала на те, що існує реальна загроза, що відповідач може відчужити або передати в іпотеку те майно, яке перебуває у його власності, а тому це зробить неможливим або утрудненим виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

ОСОБА_2 будучи одноособовим власником домоволодіння, яке, як вважає ОСОБА_1 , має можливість відчужити його на користь інших осіб. Враховуючи те, що між сторонами виник спір щодо стягнення коштів, є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо повернення коштів, які надавались для придбання майна та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені обставини та надані докази заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заявником обґрунтовано наявність забезпечення позову у вигляді накладення арешту шляхом заборони на відчуження домоволодіння, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19791301, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Торута Людмила Павлівна до ОСОБА_2 про стягнення коштів, задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони на відчуження домоволодіння, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 19791301.

Стягувач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Боржник - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 )

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.Г. Плахотнюк