Номер провадження: 22-ц/813/3945/22
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 523/11346/19

Номер провадження: 22-ц/813/3945/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 , правонаступникам якого є ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірина Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи під час розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є - ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірина Володимирівна, про визнання заповіту недійсним, визнання розміру частки при спадкуванні майна за законом, усунення перешкод у користуванні квартирою, визнання права власності у порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. о 12 годині 07 хвилині 08 липня 2021 року, повний текст рішення складений 12 липня 2021 року,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати недійсним Заповіт, складений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 - на користь ОСОБА_2 та виданого 29 грудня 2016 року на його підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1991, по спадковій справі № 46/2016, виданого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Іриною Володимирівною, скасувавши записи про реєстрацію права власності за №18397146 від 29.12.2016 року; 2) застосувати наслідки недійсності правочинів та встановити порядок прийняття спадщини за законом для спадкоємців щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визнання права власності за ОСОБА_1 , та виділення їй в натурі Ѕ частки у спадщині за законом з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 ; 3) усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 , шляхом визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 між нею та ОСОБА_5 шляхом повної компенсації грошової вартості ОСОБА_1 квартири через продаж квартири іншим покупцям; 4) визнати право власності в порядку спадкуванням за законом на 1/4 частини спадкового майна, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Також ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) просить стягнути на її користь судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 у віці 75 років про, що було складено відповідний актовий запис №6490 та видано Свідоцтво про смерть Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

ОСОБА_4 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 80,1 кв. м..

Власниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею - 80,1 кв. м., є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності.

Квартира була приватизована згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі Розпорядження органу приватизації № 182818 від 16 червня 2004 року. Уповноваженим власником квартири визначено - ОСОБА_1 ..

Згідно Розпорядження Суворовської районної адміністрації №808 р від 02 серпня 2002 року було відкрито особистий рахунок на ОСОБА_1 для утримання та обслуговування даної квартири.

Право приватної спільної часткової власності на дану нерухомість було зареєстровано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 21 вересня 2004 року, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Після смерті її матері - ОСОБА_4 позивачка - ОСОБА_1 від прийняття спадщини за законом не відмовлялась, заяв не надавала та не підписувала.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено листом № 410/02-14 від 27.12.2016 року про те, що в матеріалах спадкової справи № 46/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 наявний чинний заповіт, складений померлою не на користь ОСОБА_1 ..

03 січня 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про надання копії заповіту з інформацією, коли саме його складено, ким та на кого було його складено.

10 січня 2017 року позивачці ОСОБА_1 надано Відповідь № 3/01-16 про те, що: «щодо отримання копії заповіту від імені ОСОБА_4 повідомляю, що відповідно до документів, які зберігаються в спадковій справі № 46/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , Ви не є спадкоємцем після її смерті, у зв`язку з чим згідно ст. 8 ЗУ «Про нотаріат» Ви не маєте права ознайомлюватись з матеріалами спадкової справи».

Згідно Інформаційної довідки № 78285726 від 17.01.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Іриною Володимирівною був внесений запис про право власності за номером 18397146 від 29.12.2016 року о 10:53 про право приватної спільної часткової власності на Ѕ квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_2 . Підстава внесення запису: Свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 1991, виданого 29.12.2016 року Приватним нотаріусом Мазаратій І.В..

ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач ОСОБА_2 помер.

На час відкриття спадщини спільно із спадкодавцем ОСОБА_2 постійно однією сім`єю проживали дружина спадкодавця ОСОБА_3 та малолітня дитина.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати заповіт недійсним, у зв`язку з тим, що спадкодавець ОСОБА_4 дуже важко хворіла через онкозахворювання, вона постійно знаходилась на лікуванні, застосовувалось агресивне медикаментозне лікування, перебувала на амбулаторному обстеженні та лікуванні в диспансері.

З урахуванням вікових особливостей ОСОБА_4 , її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросередовища, характеру та складності лікування, вона не могла усвідомлювати реальний зміст власних дій та відповідно не в повній мірі ОСОБА_4 могла передбачати їх наслідки. Тому, правочин має бути визнано недійсним, а майно, що належало спадкодавцю розподіллено в порядку спадкування за законом між спадкоємцями.

Стосовно вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою, позивачка ОСОБА_6 зазначає наступне.

Позивачка ОСОБА_6 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 проживала в спірній квартирі довгий час, тоді як у ОСОБА_2 було інше місце проживання, у деякі періоди вони навіть не знали де він знаходиться та перебуває. За життя їхньої матері, питання щодо користування спірною квартирою не виникало.

Більше того, повністю всі комунальні платежі та витрати на утримання квартири здійснювала позивачка ОСОБА_1 , на її ім`я відкривались розрахункові книжки, починаючи з 2004 року. ОСОБА_2 ніякої участі в цьому не приймав та не прикладав жодних зусиль щодо утримання цієї квартири.

Перед смертю матері ОСОБА_4 брат позивачки - ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною переїхав у спірну квартиру і там поселився, а позивачку ОСОБА_1 вигнав, змінив замки на вхідних дверях, постійно погрожував їй та не допускав і не допускає її до квартири, навіть не зважаючи, що Ѕ квартири належить позивачці. Дані обставини стали підставою її звернення до суду (Т. 1, а. с. 5 - 6, 11 - 19).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 просить суд у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що: 1) твердження позивачки, що саме в момент складання заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій, ґрунтуються на припущеннях; 2) приватним нотаріусом на момент складання заповіту було встановлено дієздатність ОСОБА_7 та те, що вона усвідомлює значення своїх дій; 3) спадкування у даному випадку відбулося не за законом, а за заповітом; 4) відповідач жодним чином не чинить перешкод позивачу у користуванні та проживанні (Т. 1, а. с. 158 - 161).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року задоволено вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 .

Визнано недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 .

Визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке видане на Снєжинського Сергія Петровича приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстроване в реєстрі №1991 та скасовано записи про реєстрацію права власності за №18397146 від 29.12.2016 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкуванням за законом на 1/4 частини (яка складається з Ѕ частини) квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Зобов`язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судові витрати у розмірі 3 055,20 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період часу який відноситься до укладання і підписання заповіту від 09.06.2016 року. Померла ОСОБА_4 страждала на тимчасовий функціональний розлад психіки із порушенням фізіологічних процесів в організмі у вигляді: «Органічного емоційно-лабільного розладу, глибока астенія на фоні ракової інтоксикації» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики Е06.6 за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого вона абсолютно не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними (відповідно до висновку судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р.).

Досліджені матеріали справи підтверджують наявність у позивачки ОСОБА_1 охоронюваного законом інтересу, спрямованого на відповідну частину спадкового майнова у порядку спадкування після померлої ОСОБА_7 ..

Оскільки за загальним правилом спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття та незалежно від часу її прийняття (частина 5 статті 1268 ЦК України), місцевий суд зазначив, що майнові права ОСОБА_1 на спадщину охоплюються категорією «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Такі права особи підлягають захисту та дієвим механізмом захист цих прав є їх визнання (Т. 2, а. с. 40 - 46).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви прокурора.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) судом першої інстанції не було взято до уваги, що висновок судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 р. є необґрунтованим; 2) судом першої інстанції був порушений системний вектор розгляду справи; 3) ОСОБА_1 не проживала разом із померлою ОСОБА_7 , так як остання вигнала її з квартири. Її доглядом та лікуванням займався син - ОСОБА_2 ; 4) в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 здійснювала всі дії та несла фактичні грошові витрати щодо лікування своєї матері, виклику лікарів та проходження лікування в медичних установах; 5) безпідставним є твердження експерта відносно ОСОБА_7 , яка нібито страждала психічними розладами і перебувала у стані глибокої астенії, оскільки 09.06.2016 року, в день складання заповіту, ОСОБА_7 відвідував сімейний лікар і в медичній картці наявний запис про те, що свідомість у пацієнта ясна (Т. 2, а. с. 50 - 51 зворотна сторона).

ОСОБА_1 та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Мазаратій Ірина Володимирівна не скористались правом надання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу. Відзив пояснення на апеляційну скаргу не надійшли.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2021 року підготовку справи до судового розгляду в апеляційній інстанції закінчено та призначено розгляд справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.11.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

03.11.2022 року від адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , надійшло клопотання про призначення повторної комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Клопотання про призначення повторної посмертно судово-психіатричної експертизи обґрунтовано тим, що наявний в матеріалах справи висновок експерта в силу ч. 2 ст. 113 ЦПК України є необґрунтованим, суперечить іншим обставинам справи та викликає сумніви в його правильності.

03.11.2022 року від адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи.

03.11.2022 року від адвоката Морозової Ольги Станіславівни, діючої від імені ОСОБА_1 , надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку зі вступом у справу нового адвоката.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Щодо клопотань сторін про відкладення розгляду справи апеляційний суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Так, дана справа перебуває в провадженні апеляційного суду з серпня 2021 року, тобто понад один рік. У вказаний термін сторони не були позбавлені права щодо реалізації принципу змагальності сторін. Матеріали справи не містять доказів неможливості здійснення представникам сторін права на ознайомлення з матеріалами справи.

Тому, доводи клопотань адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про ознайомлення з матеріалами справи та перенесення розгляду справи, адвоката Морозової Ольги Станіславівни, діючої від імені ОСОБА_1 , про відкладення судового засідання, у зв`язку зі вступом у справу нового адвоката, є неспроможними.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим вирішити питання про призначення експертизи за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи клопотання про призначення по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм процесуального законодавства, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції на момент його ухвалення.

За правилами, передбаченими ст. ст. 5, 11, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з подання відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлених законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Статтями 102, 103, 104, 107 ЦПК України передбачено, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта можуть бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу, (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових винятках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦПК України експертиза призначається ухвалою суду, де зазначаються: підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У відповідності до 2 постанови пленуму ВСУ № 8 від 30.05.97 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», неприпустимо призначати експертизу у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять саме до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. По справі судом зазначених умов призначення експертизи не встановлено.

Предметом спору по даній справі є визнання недійсним заповіту з тих підстав, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Призначення експертизи у такій справі є обов`язковим.

З матеріалів справи вбачається, що 08.07.2020 року до суду першої інстанції надійшов висновок судово-психіатричних експертів № 194 від 28.04.2020 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.07.2020 року було відновлено провадження у справі.

24.09.2020 року адвокат Родіонов Артем Володимирович, діючий від імені ОСОБА_3 , ознайомився з матеріалами справи, у тому числі із висновком судово-психіатричних експертів №194 від 28.04.2020 року.

Ухвалою суду першої інстанції від 07.10.2020 року було закрито підготовче судове засідання.

З часу ознайомлення із вказаним висновком до моменту закриття підготовчого судового засідання стороною відповідача не було здійснено дій щодо надання заперечень на висновок експертів або звернення до суду із заявою про призначення експертизи, а також надання заяви про продовження підготовчого судового засідання з метою звернення до суду із відповідними заявами.

Доводів щодо обґрунтування підстав не звернення відповідачів до суду першої інстанції із клопотанням про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи матеріали справи не містять.

Вбачаючи відсутність поважних причин пропуску строку щодо звернення до суду із клопотанням про призначення експертизи, апеляційний суд доводи клопотання про призначення експертизи вважає неспроможними.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що у задоволенні клопотання адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи необхідно відмовити.

Частиною 2 ст. 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвали, в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвала апеляційного суду про відмову в призначенні експертизи не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 5, 11, 13, 81, 83, 103, 367, 368, 381, 389 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

ухвалив:

У задоволенні клопотання адвоката Родіонова Артема Володимировича, діючого від імені ОСОБА_3 , про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе