ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2619/21
Провадження № 2/362/619/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.10.22 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Берковської Д.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Дяченко І.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить винести рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивувала тим, що 10 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, актовий запис №258.
За час подружнього життя у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з квітня 2013 року. Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2014 року у справі №381/4079/14-ц, яке набрало законної сили 24 вересня 2014 року, шлюб було розірвано.
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області Київської області від 25.11.2015 року у справі №381/4056/15-ц з Відповідача на користь Позивача стягнуто аліменти на утриманні їхнього сина у розмірі 1200,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду (21 вересня 2015 року) до досягнення дитиною повноліття.
24 лютого 2016 року постановою державного виконавця відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №50276514 з примусового виконання виконавчого листа №2/381/1671, виданого 25 листопада 2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання сина.
З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів та відкриття вищевказаного виконавчого провадження, Відповідач своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати аліментів не виконує.
Станом на 28.12.2019 року заборгованість Відповідача по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становила 56 600,00 грн., яка на момент звернення до суду з даною позовною заявою не погашена.
20.04.2021 року адвокат Дяченко І.В. звернувся із адвокатським запитом №01-20/04-21 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про надання довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів та довідки-розрахунок заборгованості Відповідача по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2/362/1671, виданого 25.11.2015 року Фастівським міськрайонним судом Київської області з моменту відкриття виконавчого провадження №50276514 по день отримання адвокатського запиту.
На момент звернення до суду з позовною заяву відповіді на адвокатський запит не надійшло, а тому Позивачем такі докази не можуть бути подані у встановлений законом строк.
Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з Позивачем. Всі питання щодо виховання сина вирішуються самостійно Позивачкою без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному утримання та вихованні матері.
ОСОБА_3 є батьком дитини, але ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі та не приймає участі у житті ОСОБА_6 та його утриманні.
З моменту фактичного припинення між сторонами спору шлюбних відносин (квітень 2013 року) Відповідач взагалі втратив інтерес до життя сина. Це проявляється в повній відсутності спілкування батька з сином, не виконанні покладених на нього законом батьківських обов`язків.
Відповідач не цікавився та не цікавиться успіхами ОСОБА_6 , станом здоров`я, не піклується про його моральний, фізичний і духовний розвиток, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в повному обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення; не забезпечує дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не надає будь-якої матеріальної допомоги; не створює умов для отримання сином освіти.
З квітня 2013 року Відповідач жодного разу не бачив та не спілкувався з сином при відсутності будь-яких перешкод у належному виконанні його батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини.
З листопада 2014 року по серпень 2019 року ОСОБА_7 відвідував заклад дошкільної освіти (ясла-садочок) загального розвитку № 10 «Малятко» Фастівської міської ради Київської області, а на даний час ОСОБА_6 є учнем 2-А класу Фастівського академічного ліцею № 9 Фастівської міської ради Київської області.
За час перебування дитини у дошкільному закладі та здобуття нею повної середньої освіти батько ОСОБА_3 жодного разу не приводив і не забирав сина з дитячого садка та шкоди, не забезпечував дитину необхідним для освітнього процесу канцелярським приладдям, не цікавився успіхами дитини у здобутті освіти, результатами навчання, не відвідував дитячий садок та школу, навчальний клас та не зустрічався з педагогами та класним керівником дитини, жодного разу не відвідував батьківські збори, не здійснював оплату за харчування сина. За весь час перебування сина в дитячому садочку та навчання у школі ані педагоги дошкільного закладу, ані класний керівник дитини батька ОСОБА_3 не бачили.
Натомість, активну участь у вихованні та навчанні сина бере Позивачка, яка постійно забезпечує дитину всім необхідним для освітнього процесу та здобуття дитиною освіти, відвідує батьківські збори, святкові заходи, цікавиться рівнем навчальних досягнень сина, його всебічним розвитком та здоров`ям.
Відповідач є дорослою дієздатною людиною, яка в повній мірі здатна усвідомлювати значення своїх дій та відповідати за них. ОСОБА_3 не має проблем зі здоров`ям, які могли б вплинути на виконання ним батьківських обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею освіти.
Однак, Відповідач не спілкується з сином, не займається його вихованням і піклуванням про нього, не цікавиться його життям, не надає будь-якої, у тому числі, матеріальної допомоги на утримання дитини, не здійснює належного догляду за сином, не створює належних умов для його проживання, розумового розвитку, не цікавиться його навчанням, станом здоров`я.
Такою бездіяльністю ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує покладеними на нього статтями 150, 157 Сімейного кодексу України обов`язками, а тому враховуючи дані обставини та перш за все інтереси малолітньої дитини Позивачка стверджує, що Відповідач має бути позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху (а.с. 79-81).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження у справі (а.с. 161-162).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2022 року закрито підготовче провадження у справі(а.с. 195-196).
ОСОБА_1 , в судовому засіданні зазначила, що син ніколи не знав та не бачив батька, своїм батьком вважає її нового чоловіка. Батько дитиною не цікавиться. Ніякої участі в житті дитини не приймав, вона сама забезпечувала дитину. Про батька вона дитині не розповідала, але і син ніколи не цікавився батьком.
Представник позивача, просив позов задовольнити, оскільки дитина батька взагалі не бачив, на контакт з дитиною він не виходив та сином не цікавився. Дитина перебуває на повному утриманні матері, аліментів батько - не сплачує.
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав.
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, направив до суду рішення та висновок про доцільність позбавлення батьків прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 182-191).
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив, що своїм батьком вважає ОСОБА_8 , який проводить з ним багато часу, забирає його зі школи, допомагає робити уроки, грається з ним, він вважає його своїм другом, а зі своїм біологічним батьком спілкуватися не хоче.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи думку малолітньої дитини, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторони з 10.09.2011 року по квітень 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.09.2014 року було розірвано (а.с. 19).
Від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 08.01.2013 року (а.с. 20).
Відповідно, до заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено та стягнуто із ОСОБА_3 на її користь на утримання сина ОСОБА_4 , 2012 року народження аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно (а.с. 21-22).
На підставі заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.11.2015 року позивачці було видано виконавчий лист (а.с. 23-24).
Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.02.2016 року державним виконавцем Качановим М.О. відділу ДВС Васильківського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2/381/1671 виданого 25.11.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання сина (а.с. 25).
Згідно довідки-розрахунку Васильківського міськрайонного відділу ДВС станом на 28.12.2019 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 становить 56 600,00 гривень (а.с. 32).
Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання Виконавчого комітету Фастівської міської ради ОСОБА_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 40).
Згідно до Довідки про склад сім`ї від 22.04.2021 року № 409 виданою Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області ОСОБА_1 про те, що вона проживає у АДРЕСА_2 без реєстрації разом з ОСОБА_7 (а.с. 41).
Відповідно до Акту про спільне проживання від 30.04.2021 року, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29.10.1991 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Довідки про склад сім`ї № 409 від 22.04.2021 року, виданої Комітетом самоорганізації населення м-району Завокзалля. Разом з нею за місцем фактичного проживання х 2013 року проживають, та ведуть спільне господарство її син, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до Довідки про реєстрації місця проживання особи №22-13/1129 від 29.04.2021 року, виданої Відділом ведення єдиного демографічного реєстру населення, з 2013 року зареєстрований за місцем реєстрації матері, та дідусь, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 Дитина перебуває на повному утриманні матері. Батько дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 2013 року не проживає за місцем реєстрації та фактичного проживання дитини, ОСОБА_4 , дитину не відвідує, участі в утримуванні та вихованні дитини не приймає (а.с. 42).
Згідно до наданої відповіді Фастівського академічного ліцею № 9 на адвокатський запит від 20.04.2021 року № 02-20/04-21 директор ліцею зазначив, що батько ОСОБА_3 , учня 2-А класу ОСОБА_4 , 27.12.2012 року повідомили, що батько успіхами та результатами сина не цікавився, батьківські збори жодного разу не відвідував, до батьківського комітету 2-А класу не входить, не відвідував святкові заходи у класі та школі (а.с.50).
Відповідно до характеристики ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , учня 2-А класу Фастівського академічного ліцею № 9 Фастівської міської ради Київської області зазначено, що хлопчик за два роки навчання виявив високий та достатній рівні навчальних досягнень. Маркіян вчиться уважно, зосереджено, відповідально. Він вміє працювати самостійно, в парі, в групі, під керівництвом вчителя. Дитина має високий рівень довготривалої і короткочасної пам`яті. З однокласниками ОСОБА_6 вчиться будувати доброзичливі стосунки. До школи він приходить вчасно, з усім необхідним шкільним приладдям, охайний і доглянутий. За період навчання на батьківські збори приходила мама дитини ОСОБА_1 . Вона піклується сином, цікавиться рівнем його навчальним досягнень, розвитком та здоров`ям (а.с. 51).
Згідно листа Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) загального розвитку № 10 «Малятко» зазначено, що ОСОБА_7 , з листопада 2014 року по серпень 2019 року дійсно відвідував ЗДО № 10 «Малятко». Під час здобуття дитиною дошкільної освіти у ЗДО № 10 «Малятко» батько дитини, ОСОБА_3 , участі у виховному процесі сина не брав, у садочок не з`являвся, не приводив і не забирав дитину з дошкільного навчального закладу. Батько дитини не відвідував святкові заходи, які організовувалися і проводилися закладом дошкільної освіти; не відвідував поточні, тематичні та підсумкові батьківські збори, які проводилися педагогами закладу; не цікавився у педагогів та керівника ЗДО № 10 «Малятко» життям ОСОБА_6 та його успіхами у здобутті дошкільної освіти (а.с. 55).
Відповідно до характеристики ОСОБА_1 , матері колишнього вихованця ЗДО № 10 «Малятко» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано, що в період відвідування ЗДО № 10 «Малятко» утриманням та вихованням ОСОБА_6 постійно займалась його мати ОСОБА_1 , яка приділяла багато часу та зусиль вихованню та розвитку сина, відносилася лагідно, з любов`ю, піклувалася про нього. З дому хлопчик завжди приходив доглянутим, охайно одягнений, відповідно до сезону і віку (а.с. 56).
Рішенням рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 28.10.2016 року №454 затверджено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.156-158).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З огляду на зазначене, та встановлено в ході розгляду справи, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання дитини освіти, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.11.2022 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко