Справа №333/6283/21
Провадження №2/333/870/22
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води), мотивуючи свої вимоги тим, що за період з 01.09.2012р. по 31.07.2018 року загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, наданих відповідачам на адресу надання АДРЕСА_1 послуг складає 42782,52 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 21.09.2021 року вказана справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона просила позов задовольнити частково, застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, стягнути борг у межах строку позовної давності, за період з 01.03.2017 року по 31.07.2021 року у розмірі 20 298 грн 18 коп, судове засідання, призначене на 08.11.22. о 16.20 год провести у її відсутність

В судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно дост.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 ЗУ «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а заст.25 вказаного Законуу разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Згідно дост. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно.

Відповідно до ст. ст.67,68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.

Згідно зі ст.ст. 64 ЖКУРСР члени сім`ї наймача, що проживають спільно з ним, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з договору найму житлового приміщення.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.32ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно д ост. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно п.1 ч.3 ст.20 Закону України обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг покладається на споживача послуг.

Між сторонами фактично існують правовідносини з приводу надання-отримання послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, тому існують зобов`язання по оплаті отриманих послуг.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог.

Частиною 3 статті 20 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що тарифи на виробництво теплової енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у межах повноважень, визначених законодавством.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630 вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 13.09.2021 року

Отже, з огляду на те, що Правилами про надання послуг, визначений термін внесення платежів до 20 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим, а позивач звернувся до суду 13.09.2021 року, заборгованість визначено станом на 31.07.2021 року, строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості з 01.09.2012р. по 31.07.2018 року сплив.

У відповідності до приписів статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 760/16111/15-ц, 07 квітня 2021 року в справі № 301/1310/16-ц, від 14 квітня 2021 року в справі № 759/16720/16-ц.

Крім того,згідно п.5Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»(зі змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерну «МТМ» до суду з цим позовом.

30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року не є продовженими.

Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуг Концерну «МТМ» за вересень 2012р. сплив 20 жовтня 2015р., за жовтень 2012р. сплив 20 листопада 2015р, за листопад 2012 року сплив 20 грудня 2015 року і так до 2017 року по якому за січень 2017 року строк сплив 20 лютому 2020 року, за лютий 2017 року у березні 2020р., за березень 2017р.спливу квітні 2020р., тощо.

Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з вересня 2012 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється.

Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості починаючи з березня 2017р. припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову Концерном МТМ 13.09.2021 року та продовжено в Україні до теперішнього часу, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину.

Таким чином, у межах строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 Перехідних положень ЦК України вкладається період з 01.03.2017 року по 31.07.2021 року включно, а нарахування у цьому періоді складають 25520,81грн, оплат немає, субсидія 5222,63 грн, борг за мінусом розміру субсидії становить 20 298 грн 18 коп.

Враховуючи, що мала місце одна проплата у лютому 2017 року з боку відповідача, але сума іі не перевищувала щомісячне нарахування, вона не переривала перебіг терміну позовної давності і мала зараховуватись позивачем на погашення попередньої заборгованості і переривали позовну давність на назад до жовтня вересня 2012 року.

Проте, після цих платежів загальний (трирічний строк позовної давності з березня 2017 року в силу вимог ст. 264 ч. 3 ЦК України почав збігати заново і збіг у квітні 2020року, а позивач Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом лише у вересні 2021 року.

Про визнання заборгованості з боку споживача за інший період, крім поточного щомісячного платежу, могла б свідчити сплата мною суми більшої за поточне нарахування, але такі відсутні у зазначений період, а єдина сплата у березні 2013 року у розмірі 598 грн 86 коп при нарахуванні 343 грн 91 коп на має ніякого значення, бо знаходиться поза межами терміну позовної давності.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Таким чином, оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач порушила правила оплати послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, тому, суд вважає необхідним стягнути з неї заборгованість за надані послуги у розмірі 20 298 грн 18 коп. та судовий збір за подання позовної заяви до суду пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім інших, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, беручи до уваги те, що позов Концерну Міські теплові мережі» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) задоволено частково, наявні підстави для стягнення судових витрат (витрат на правничу допомогу за складання відзиву) з позивача на користь відповідача у розмірі 2000,00 грн

Керуючись ст.ст. 610, 611, 612, 617, 625, 651, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, 10,12, 263-265, ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 ) заборгованість за житлово-комунальні послуги (з централізованого опалення та гарячого водопостачання) за період з 01.03.2017 року по 31.07.2021 року у розмірі 20 298 грн 18 коп. на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ (філія AT «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО банку 322313, поточний рахунок НОМЕР_1 , Свідоцтво платника ПДВ. №11030127 ІПН: 49).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 на користь КОНЦЕРНУ „МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖГ(п/р № НОМЕР_2 Установа банку: ПАТ "УКРЕАЗБАНК" МФО 320478, ІПН : 58) судові витрати, у розмірі 187 грн 89 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест рішення складено 18.11.2022.

Суддя: Ю.Р. Піх