Справа № 466/5015/21 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/954/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Колич Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

02.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Техарм-М» про визнання незаконним наказу № 19 від 05.04.2021, поновлення на роботі на посаді майстра цеху зборки, стягнення не виплаченої заробітної плати в розмірі 4687,31грн, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2021по день ухвалення судового рішення та стягнення судових витрат. Також позивач просив суд поновити строк звернення до суду із даним позовом.

В обґрунтування позову зазначає про те, що 05.03.2021 він був прийнятий на роботу на посаду майстра цеху збори ТзОВ «Техарм-М». 01.04.2021 відповідач повідомив позивача про те, щоб той не виходив на роботу та відмовився виплачувати йому заробітну плату. 06.04.2021 він звернувся зі скаргою до ГУ Держпраці у Львівській області щодо невиплати йому заробітної плати. 17.05.2021 позивач отримав лист від відповідача, в якому знаходилася копія наказу №19 від 05.04.2021 про звільнення позивача з роботи. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки ні в рапорті, ні в наказі немає конкретизації і не наведено будь-яких фактичних даних в чому саме полягає невідповідність кваліфікації займаній посаді. Оскільки копія наказу про звільнення отримана ним лише 17.05.2021, а також приймаючи до уваги що 06.04.2021 він звертався зі скаргою до ГУ Держпраці та очікував відповідь від останнього, яку отримав лише 14.05.2021, вважає, що строк звернення в суд пропущено з поважних причин.

Також вказує, що відповідно до листа ГУ Держпраці у Львівській області йому не виплачено заробітну плату в розмірі 4687,31 грн при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу просить виходити з середньоденного заробітку в розмірі 223,20 грн.

На підставі наведеного просив задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також судових витрат, оскаржив ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи і поновлення на роботі у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення відповідачем ОСОБА_1 трудової книжки. Районний суд безпідставно не вважав вжиття ОСОБА_1 заходів досудового врегулювання спору поважною причиною для поновлення строку звернення до суду. Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу №14 від 05.03.2021 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду майстра цеху збори ТзОВ «Техарм-М».

Встановлено, що головний інженер ТзОВ «Техарм-М» ОСОБА_3 звертався до директора ТзОВ «Техарм-М» з доповідними записками 02.04.2021 та 05.04.2021 щодо неможливості ОСОБА_1 виконувати покладені на нього трудові обов`язки внаслідок недостатньої кваліфікації, у зв`язку з чим замовник повернув ТзОВ «Техарм-М» партію продукції в кількості 220 шт. через виявлені у ній недоліки (а.с.57-58).

Рапортом від 05.04.2021 головний інженер ОСОБА_3 звертався до директора ТзОВ «Техарм-М» з пропозицією про звільнення позивача з роботи у зв`язку з невідповідністю його кваліфікації вимогам виробництва (а.с.7).

Згідно Наказу № 19 від 05.04.2021 позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи майстра цеху збори ТзОВ «Техарм-М» з 05.04.2021 згідно п.2 ст.40 КЗпП України невідповідність працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації.

Підставою прийняття наказу слугував рапорт головного інженера ОСОБА_3 (а.с.6).

Статтею 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII (далі Конвенція), яка є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, визначено, що трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом підпункту «а» пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами трудового законодавства України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Виходячи зі змісту пункту 2 статті 40 КЗпП України невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації, стану здоров`я чи допуску до державної таємниці.

Розірвання трудового договору з працівником за ініціативою власника або уповноваженого ним органу у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, стану здоров`я та відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці (якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці), що перешкоджає продовженню даної роботи, повинно бути проведено із дотриманням вимог, викладених у частинах першійтретій статті 40 КЗпП України.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах першому, третьому пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом другим частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладені на нього трудові обов`язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Суд першої інстанції, перевіривши матеріали справи, прийшов до правильного висновку, що відповідачем не надано достатньо доказів для підтвердження правомірності звільнення позивача з роботи, оскільки ні наказ про звільнення № 19 від 05.04.2021, ні рапорт від 05.04.2021 головного інженера ОСОБА_3 не містять конкретних фактів неналежного виконання ОСОБА_1 покладених на нього посадовою інструкцією трудових обов`язків внаслідок недостатньої кваліфікації, що свідчить про невідповідність ОСОБА_1 займаній ним посаді.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи і поновлення на роботі у зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду з огляду на таке.

У відповідності до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У матеріалах справи відсутні відомості про ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення у день його винесення.

20.04.2021 ТзОВ «Техарм-М» надіслав на адресу позивача ОСОБА_1 цінний рекомендований лист з повідомленням про вручення, в якому, як ствердив представник відповідача, позивачу була надіслана трудова книжка. Цей рекомендований лист ОСОБА_1 отримав 21.04.2021 (а.с.59,60).

Однак, у зв`язку з відсутністю опису вкладення у цінний лист, неможливо встановити чи дійсно у ньому було направлено трудову книжку ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

17.05.2021 ОСОБА_1 отримав лист від відповідача, в якому знаходилася копія наказу № 19 від 05.04.2021 про звільнення позивача з роботи, а, відтак, строк звернення до суду позивачем не пропущено.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним наказу №19 від 05.04.2021 та поновлення на роботі на посаді майстра цеху зборки Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М» підлягають задоволенню.

За правилами ч.2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки звільнення позивача було незаконним, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі, який слід розраховувати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995 року №100.

Оскільки апеляційним судом встановлено, що час вимушеного прогулу позивача за період з 21.05.2021 по 15.11.2022 становить 372 дні, а його середньоденний заробіток становить 277,02 грн, тому відповідно до Порядку № 100 середній заробіток ОСОБА_1 за вказаний період буде обчислюватися шляхом множення кількості робочих днів вимушеного прогулу на середньоденний заробіток і становитиме 103 051 грн 44 коп., який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати апелянтом не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалити нову постанову про задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 16 лютого 2022 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ухвалити нову постанову про задоволення позову в цій частині позовних вимог.

Визнати незаконним наказ №19 від 05.04.2021.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді майстра цеху зборки Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.05.2021 по 15.11.2022 у розмірі 103 051 грн 44 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техарм-М» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 25.11.2022

Головуючий

Судді