Справа № 527/1666/22
провадження 2/527/489/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання Кривченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» та Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та уточненим позовом із збільшенням позовних вимог, до філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» та ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 03.12.2021 працювала у філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» на посаді менеджера зі збуту у відділі дистрибуції. 14.03.2022 наказом № 11/к від 11.03.2022 її було звільнено на підставі п.1.ч.1 ст. 36 КЗпП. На час її звільнення у відповідача існувала заборгованість по виплаті їй заробітної плати за березень 2022, яку при звільненні виплачено не було і яку відповідач виплатив тільки 27.07.2022. За таких обставин відповідно до ст. 116 КЗпП відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку. Середня заробітна плата позивача становить 916,57 грн/день, отже, враховуючи, що затримка виплати заробітної плати тривала з 14.03.2022 по 27.07.2022 включно, тобто 135 календарних днів, тому середній заробіток позивача за час затримки складає: 135 к.дн. х 916,57 грн./дн. =123736,95 грн. і саме таку суму відповідно до положень ст.117 КЗпП позивачка просила стягнути з відповідача, як середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, позивачка зазначила, що внаслідок порушення відповідачем її законних прав, а саме невиплати їй протягом 4,5 місяців заробітної плати, вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, була змушена економити на харчах, одязі, навіть не мала змоги купити хоча б якийсь подарунок дитині, що призвело до значних душевних переживань. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, друзів та родичів. Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Представник відповідача філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» надав відзив на позовну заяву(а.с. 23-28), за змістом якого на підставі наказу № 93/к від 02.12.2021 позивачку було прийнято на посаду менеджера зі збуту відділу дистрибуції до філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард». На підставі наказу № 11/к від 11.03.2022 її було звільнено з вказаної посади. На день звільнення, 14.03.2022, заборгованість перед позивачем складала 19845,86 грн., яка повністю виплачена 27.07.2022, відтак на даний час заборгованість з виплати заробітної плати перед ОСОБА_1 відсутня. Зауважив, що несвоєчасна виплата заробітної плати обумовлена об`єктивними зовнішніми чинниками-воєнна агресія РФ проти України, що розпочалась 24.02.2022, яка вплинула на виробничу діяльність філії. Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 з 05 години 30 хвилин 25.05.2022. Торгово-промисловою палатою України (ТПП) оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що збройна агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною. ТПП на своєму сайті оприлюднила інформацію, що задля спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин, вказаний лист ТПП слід вважати загальним офіційним листом щодо засвідчення форс-мажорних обставин, і його можна роздрукувати в якості відповідного підтвердження. Тобто, не потрібно звертатися за видачею індивідуального сертифіката. Положеннями ч.3 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» зазначено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Таким чином, філія «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард», вживаючи всі можливі заходи по відновленню роботи, виконала всі свої обов`язки перед ОСОБА_1 . Також зазначив, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 916,57 грн. Кількість робочих днів з дня звільнення (14.03.2022) по день остаточного розрахунку(27.07.2022) складає 96. Таким чином, наведений у позові обрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виконаний без дотримання вимог, встановлених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100. Зауважив, що за змістом ч.1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті. З вимогою про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 звернулася до суду у серпні 2022, тоді як звільнилася з філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» 14.03.2022, а відтак з цієї дати дізналася про порушення свого права на своєчасну виплату заробітної плати. З огляду на викладене, передбачений 3 місячний строк звернення до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди сплинув 14.06.2022, та як наслідок вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Крім того, зазначив, що філія «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» не є юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард», директор якого є уповноваженим органом з правом укладати трудові договори та припиняти(розривати) їх. Враховуючи викладене, просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» надав відзив на позовну заяву(а.с. 105-109), за змістом аналогічний відзиву на позовну заяву філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард». Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

За змістом відповіді на відзив на позовну заяву(а.с. 78-79),- посилання представника філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» на введення в країні воєнного стану не дає йому право на невиплату заробітної плати, оскільки з введенням воєнного стану жодний нормативно-правовий акт не надавав роботодавцю права не виплачувати заробітну плату працівникам. При цьому відповідач не знаходився в зоні активних бойових дій, не є підприємством, постраждалим від бойових дій, та продовжує свою господарську діяльність. Вважала необґрунтованим і посилання на лист від 28.02.2022, оприлюднений ТПП України, оскільки форс-мажорні обставини мають значення для цивільно-правових та господарсько- правових обов`язків суб`єктів таких правовідносин і жодним чином не мають правового значення для трудових відносин. Посилаючись на форс-мажор, як на підставу для звільнення від відповідальності, зацікавленій стороні обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Абстрактний та загальний лист ТПП від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим). Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору буде однозначно недостатньо. Зауважила, що хибним є твердження відповідача про те, що кількість днів прострочення розрахунку складає 96 днів, замість заявленим позивачем 135 днів, оскільки відповідно до положень ст. 117 КЗпП установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а не за прострочені робочі дні. Також зазначила, що предметом позову є стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Тобто, визначальною датою для обрахування розміру заявлених вимог є дата здійснення розрахунку, оскільки чим пізніше роботодавець здійснив розрахунок, тим більшим є розмір компенсації. Оскільки моральна шкода є похідною від порушених прав позивача, то і строк для звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди необхідно обраховувати не з 14.03.2022, а з 27.07.2022. При цьому розмір моральної шкоди залежить від глибини страждань працівника, права якого порушені. Глибина ж страждань в даному випадку є похідною від того, як довго тривало затримання розрахунку. Отже заявлення відшкодування моральної шкоди можливе лише після настання події, з якою закон пов`язує можливість визначення розміру матеріальної компенсації за затримку виплати заробітної плати, а це і є дата погашення заборгованості по зарплаті, тобто 27.07.2022. Зауважила, що недоречним є і посилання відповідача на норми ЦК України, оскільки зазначений нормативно-правовий акт трудові правовідносини не регулює.

Представник філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» надав письмові заперечення на відзив на позовну заяву(а.с.97-100), за змістом яких філія «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» не є юридичною особою, а є відокремленим структурним підрозділом ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард». Воєнна агресія РФ проти України, що розпочалась 24.02.2022, вплинула не тільки на виробничу діяльність філії, а й на ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» в цілому. Внаслідок військової агресії РФ проти України ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» завдано значні матеріальні та фінансові збитки, зокрема, знищено 4 великі птахофабрики внаслідок активних бойових дій на території України. Попри зазначене, ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» намагається не допустити зупинення своєї діяльності та виробництва на філіях, і вживає заходи щодо відновлення своїх виробничих потужностей та фінансового стану. Враховуючи зазначене, філією «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» за першої фінансової можливості було здійснено виплату всіх сум, що належать позивачу при звільненні.

Позивачка та її представник в судовому засіданні 30.09.2022 уточнені позовні вимоги у збільшеному розмірі підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву. Крім того, позивачка зазначила, що наразі вона офіційно не працевлаштована, перебуває на обліку в Центрі зайнятості.

26.10.2022 сторони в судове засіданні не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутність.

Вислухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Судом встановлено, що на підставі наказу № 93/к від 02.12.2021 позивачку було прийнято з 03.12.2021 на посаду менеджера зі збуту відділу дистрибуції до філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард», що підтверджено копіями наказу «Про прийняття ОСОБА_2 » та трудової книжки позивачки (а.с.7,29-30).

Наказом ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» від 23.12.2019 № 8-п затверджено та введено в дію Положення про оплату праці працівників та працівників філій ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард»(далі-Положення), що підтверджено копіями наказу та Положення(а.с.38-62).

Згідно копії витягу з штатного розпису філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард», затвердженого наказом ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» від 30.09.2021 № 27/о тарифна ставка(оклад) менеджера зі збуту г. Логістика становить 13665 грн.(а.с.31).

Згідно копії наказу філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» від 11.03.2022 № 11/к позивачку 14.03.2022 звільнено за угодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП) із зазначенням про необхідність бухгалтерії філії виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 7 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 03.12.2021 по 14.03.2022(а.с.8).

Згідно довідки філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» від 31.08.2022 вих. № 23 станом на 31.08.2022 заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку перед працівником(менеджер зі збуту) ОСОБА_1 відсутня(а.с.65).

Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань- філія «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» є відокремленим підрозділом з місцезнаходженням: Кіровоградська область, Кропивницький р-н, с. Вільне, вул. Центральна, буд.1 (а.с. 66-67).

З інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард»-м. Київ, Святошинський район, проспект Перемоги, буд. 121 В.

В позовній заяві, заявляючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, позивачка посилалася на ст.ст. 116,117 КЗпП України.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі №910/4518/16 зазначено, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі ст.14-1 Закону України «Про торгово - промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 ТПП України засвідчило форсмажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

В постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (КГС ВС) від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

З огляду на викладене абстрактний та загальний лист ТПП від 28.02.2022 не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилаючись на форс-мажор, як на підставу для звільнення від відповідальності, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що у конкретному випадку між позивачем та відповідачем виникли обставини, які відповідач не міг передбачити чи відвернути.

Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивачки не здійснив з нею остаточний розрахунок по заробітній платі і розмір такої заборгованості позивачем не оспорюється, доказів відсутності вини відповідача в невиплаті даної заборгованості не надано, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати при звільненні, за період з 15 березня 2022 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 27 липня 2022 року, тобто по день остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

З довідки філії «Кіровський» ПрАТ «Агрохолдинг «Авангард» від 31.08.2022 вих. № 22 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працювала на вказаному підприємстві на посаді менеджера зі збуту та середній заробіток, обчислений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, складає 916,57 грн./день. Середньоденна заробітна плата становить 916,57 грн.(а.с.64).

Вказана обставина не оспорювалася сторонами.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів в період затримки.

Згідно листа Міністерства економіки України № 47-03/520 від 12 серпня 2021 р. «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2022 рік» з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного часу» та введенням воєнного стану із 24 лютого 2022 року згідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», кількість робочих днів за період з 15 березня 2022 року по 27 липня 2022 року /день остаточного розрахунку/ складає 97 днів (13 днів за березень 2022 року + 21 днів за квітень 2022 року + 22 днів за травень 2022 року + 22 днів за червень 2022 року+ 19 дні за липень 2022 року).

Таким чином, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає 88907,29 грн., яка обрахована наступним чином: 97 днів х 916,57 грн.=88907,29 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Вказана сума, що підлягає стягненню, визначена без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивачка понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, принизило позивача, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань.

При визначені розміру моральної шкоди суд враховує, що відповідачем частково виплачувалася заборгованість із заробітної плати, що підтверджено випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 .

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 1000,00 грн., та вважає вказану суму достатньою для сприяння відновленню порушених прав позивача.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача: за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 713,06 грн., виходячи з розрахунку: 88907,29 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 992, 40 грн. (сума сплаченого судового збору) / 123736,95 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 713,06 грн.; за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 99,24 грн., виходячи з розрахунку: 1000 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 992,40 грн. (сума судового збору, що підлягає до сплати) / 10000 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 99,24 грн.

Решта судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 868,76 грн.( 992, 40 грн. - 99,24 грн.- 24,40 грн.) підлягає стягненню з позивача на користь держави, оскільки остання при зверненні до суду з позовом судовий збір за вказану позовну вимогу сплатила частково.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 4,12, 13,19,137, 141,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 23 ЦК України, ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов -задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард», , місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 121-В, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 15 березня 2022 року по 27 липня 2022 року в сумі 88907(вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сім) гривень 29 коп. з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард», , місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 121-В, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду в сумі 1000(одна тисяча) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агрохолдинг «Авангард», , місцезнаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 121-В, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , сплачену суму судового збору в розмірі 812 (вісімсот дванадцять) гривень 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 868 (вісімсот шістдесят вісім) гривень 76 коп.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. А. Мицик