Номер провадження: 22-ц/813/8119/22
Справа № 521/7016/21
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Семиженко Г. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Приходько Л.А.,

Склярської І.В.,

секретар Куріньова Л.С.,

розглянувши у місті Одесі у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухваленого 21 березня 2022 року під головуванням судді Гуревського В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позову

У позові від 11 травня 2021 року позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1742934 гривень за договором позики № 1 від 04 грудня 2018 року, з яких 1344000 гривень основна сума заборгованості, 121348 гривень інфляційні збитки, 48505 гривень 3% річних, 229081 гривень пеня за несвоєчасне зобов`язання, також просив відшкодувати судові витрати.

Підстави та обґрунтування позову

Посилався на те, що 04 грудня 2018 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 1, за яким ОСОБА_3 отримав 1344000 гривень строком до 04 лютого 2019 року, про що було складено відповідну розписку, в подальшому додатковою угодою № 1 від 01 лютого 2019 року строк повернення позики було змінено до 04 лютого 2020 року, свої зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконав, борг, збитки та відсотки не сплатив.

Відзив на позов

У відзиві на позов ОСОБА_3 вважав його таким, що задоволенню не підлягає, оскільки позивачем до суду не було надано оригіналів договору та розписки, стверджував, що ним не підписувалися вказані документи, позивачем не було доведено джерело походження коштів, які він нібито передав відповідачу у борг.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 21 березня 2022 року позовні вимоги задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму коштів за договором позики у розмірі 1742934 гривень, з яких 1344000 гривень основна сума заборгованості відповідно до договору позики № 1 від 04 грудня 2018 року, 121348 гривень інфляційні збитки, 48505 гривень 3% річних, 229081 гривня пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, судові витрати по сплаті судового збору 11804 гривні.

Мотиви суду першої інстанції

Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на підставі представлених позивачем письмових доказів, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні, встановив факт укладення договору позики між сторонами та відповідність заявлених позовних вимог вимогам закону, застосував вимоги ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 625, ст. 549 ЦК України, ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Вимоги апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтування апеляційної скарги

Посилався на те, що згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, за наданою до суду копією розписки неможливо прочитати її текст, чим відповідача позбавлено права на участь у дослідженні доказів, на ефективний захист своїх прав, відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України відповідач мав всі підстави ставити під сумнів письмові докази, копії яких наявні в матеріалах справи, щодо них не можна було проводити експертизу, в іншому випадку він би заявив таке клопотання, 22 лютого 2022 року відбулося судове засідання, у якому відповідач приймав участь та на якому отримав від представника позивача відзив на свої заперечення до позовної заяви, у відзиві представником позивача зазначалося, що ними подавалися оригінали документів, судом першої інстанції було оголошено перерву та призначено наступне засідання на 21 березня 2022 року, після ознайомлення з відзивом відповідач мав на меті подати клопотання про призначення експертизи у судовому засіданні 21 березня 2022 року, яке, як вважав відповідач, не відбудеться у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, у своїх запереченнях він зазначав, що боргові документи ним не підписувалися, тому почеркознавча експертиза буде єдиним належним доказом у даній справі та саме від неї залежав повний та всебічний розгляд справи, позивач не звертався до відповідача з вимогою про сплату боргу, крім того в декларації дружини позивача ОСОБА_4 за 2018 рік задекларована заробітна плата позивача ОСОБА_2 у 2017 році у розмірі 33509 гривень, у 2018 році у розмірі 40436 гривень за основним місцем роботи у Товаристві з обмеженою відповідальністю Сталекс МКУ, інших видів грошових активів та заощаджень у неї та її чоловіка не було.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дігуляр В.В. від імені позивача ОСОБА_2 вважав скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Процесуальні позиції учасників при апеляційному розгляді справи

У судове засідання при апеляційному розгляді справи її учасники не з`явилися повторно, від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Попова М.М. надійшло повторне клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на обставини, які колегія суддів не знайшла поважними.

Позиція апеляційного суду

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Спірні правовідносини між сторонами врегульовано укладеним ними договором та положеннями ст. ст. 1046-1050 ЦК України, відповідно до яких за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), такий договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, він укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на підтвердження його укладення та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи 04 грудня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 1, за змістом його п. п. 1.1. - 3.3. позивач передав у власність відповідачу одночасно з підписанням цього договору 1344000 гривні, останній зобов`язався повернути суму позики не пізніше 04 лютого 2019 року з можливістю дострокового повернення, за погодженням сторін додатковою угодою строк повернення було змінено, позика вважається повернутою в момент її зарахування на банківський рахунок позивача або передання в готівковій формі, факт повернення має бути посвідчений розпискою позивача, проценти за користування позикою не нараховуються та не сплачуються (а.с. 9-10), цього ж дня була складена розписка, з її копії дійсно важко прочитати її зміст, проте її оформлення у даному випадку не є обов`язковою, оскільки для виникнення вказаного у позові зобов`язання достатньо одного договору позики, копія якого у справі є прийнятною для читання та у якому передбачено усі істотні умови договірних правовідносин сторін, оригінали вказаних документів надавалися суду для ознайомлення, додатковою угодою № 1 до договору було внесено зміни до його п. 3.1., згідно якого строк повернення позики визначено не пізніше 04 лютого 2020 року (а.с. 12).

Згідно ст. ст. 2, 12 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ч. 3 ст. 83 ЦПК України зобов`язує відповідача подати суду докази разом з поданням відзиву, за ч. 4 цієї норми якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На вимогу ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не було належним чином спростовано надані стороною позивача докази боргового зобов`язання, у суді першої інстанції він без поважних причин не скористався своїм правом надавати належні докази на спростування заявлених позовних вимог, зокрема висновку судової експертизи, вирішення ж питання її проведення за оригіналом чи за копією документа перебуває в компетенції експерта, а не відповідача, його аргументи щодо наміру клопотати про призначення експертизи в майбутньому не заслуговують на увагу як такі, що суперечать приведеним нормам процесуального права, заперечення щодо відсутності доказів джерел походження позичених коштів у позивача виходять за межі предмету доказування у даній справі.

За ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, суд першої інстанції прийшов до підставного висновку щодо порушення відповідачем договірного цивільного зобов`язання.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 229081 гривні пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» суд першої інстанції не зважив на те, що за преамбулою цього Закону він регулює договірні правовідносини між суб`єктами господарювання, якими сторони у спірних правовідносинах не виступають, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

З огляду на положення договору між сторонами про те, що проценти за користування позикою не нараховуються та не сплачуються, положення ст. ст. 625 ЦК України можуть бути застосовані лише після спливу строку повернення позики, тобто з 05 лютого 2020 року, рішення суду першої інстанції в цій частині є вірним, доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 березня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення пені у розмірі 229081 гривні скасувати, ОСОБА_2 у задоволенні даної позовної вимоги відмовити, загальний розмір стягнення суми боргу зменшити з 1742934 гривень до 1513853 гривень, суму відшкодування судового збору зменшити з 11804 гривень до 10251,77 гривні, в решті рішення суду залишити без змін, відновити його дію, яку було зупинено ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2238,78 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги пропорційно розміру задоволеної частини її вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 18 листопада 2022 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.А. Приходько

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська