Справа № 136/735/22
Провадження № 22-ц/801/1818/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іванець О. Д.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 рокуСправа № 136/735/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2022 року, постановлене суддею Липовецького районного суду Вінницької області Іванець О.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2008 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 150 грн щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2008 року протягом строку інвалідності.

Позивач зазначає, що станом на даний час, встановлена сума судом в розмірі 150 грн є недостатньою, так як вона отримує пенсію по інвалідності. Стан здоров`я позивача змінився, оскільки з 1997 року вона перебувала на диспансерному обліку як особа, що має ІІІ групу інвалідності. Однак з 01.04.2012 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, у зв`язку із загостренням захворювання, що тягне за собою постійного медичного втручання та вживання постійно медичних засобів.

Відповідач, працює офіційно працевлаштований, отримує дохід близько 20 000 грн. щомісячно та періодично отримує кошти як член духовного оркестру. Сімейний стан відповідача також є фактом зміни матеріального достатку. Залишивши сім`ю у 1997 році одружився з ОСОБА_3 , яка на сьогоднішній день отримує пенсію за віком і працює у школі-інтернаті. Позивач вважає, що відповідач має сплачувати їй аліменти в більшому розмірі, зокрема по 850 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 вказує, що вона попередньо зверталась до Липовецького районного суду Вінницької області з позовом про зміну розміру аліментів, однак їй було відмовлено рішенням суду.

Враховуючи наведене позивач просила збільшити розмір аліментів із 150 грн. до 850 грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і впродовж строку інвалідності.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом.

В свою чергу відповідач на позовну заяву подала відзив, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові. Вказує, що позивач отримує пенсію по інвалідності, як інвалід II групи, яка станом на 18.08.2021 була 2200 грн. Така сума перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність (на даний час 2027 грн.). У позивача змінилась група інвалідності з III на II, також змінився розмір пенсії по інвалідності. На сьогоднішній день майновий стан відповідача, не покращився, а погіршився у зв`язку із зміною сімейного стану, оскільки витрачаються значні кошти на лікування дружини.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В якості основного доводу зазначає, що суд невірно зробив висновок щодо недоведеність обставини, на які вона посилалася, обґрунтовуючи позовні вимоги. Судом не взято до уваги, що позивач несе витрати на комунальні послуги , за якими накопичилась заборгованість. Зокрема доводи апеляційної скарги в основному зводяться до обставин викладених у позові, якому суд першої інстанції не дав належної правової оцінки на переконання позивача.

В свою чергу ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності з 01.04.2012, загальне захворювання, безстроково, що підтверджується довідкою Акта огляду МСЕК від 09.04.2012 (а.с. 4).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 28.10.2008 присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі по 150 грн щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2008 року протягом строку інвалідності.

З виписки з амбулаторної картки ОСОБА_1 від 24.02.2020, слідує, що ОСОБА_1 виписані препарати згідно державної програми "Доступні ліки" (а.с. 9).

Відповідно до довідки №20, виданої КНП "Турбівський селищний центр первинної медико-санітарної допомоги Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області, лікар проводить призначення медичних препаратів в паперовому вигляді, окрім переліку препаратів по реімбурсації: антибіотики та інші категорії згідно програми "Доступні ліки" (а.с. 48).

Відносно ОСОБА_1 видано індивідуальну програму реабілітації інваліда №1249, заповненої 19.04.2012, у зв`язку із загостренням захворювання (а.с. 11-14).

Згідно заключення ЛКК за №9 від 03.02.2022, ОСОБА_1 встановлено діагноз: F 02.8. епілептична хвороба, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. ризик 3. гіпертензивне серце, УХС, стабільна стенокардія напруги ІІ фк, атеросклеротичний кардіосклероз, розповсюджений остеохондроз хребта. Рішення: за вищевказаним діагнозом потребує постійного лікування (а.с. 15).

Також, ОСОБА_1 встановлено діагноз УХС, стабільна стенокардія напруги ІІ ФК., АТС кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст. тощо, що підтверджується заключенням ЛКК за № 28 від 23.03.2022 (а.с. 16).

З довідки №405/0200-0209-13 від 22.12.2021 слідує, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області у Відділі обслуговування громадян №7 (сервісний центр) м. Липовець. З 30.01.2019 по 22.12.2021 являється пенсіонером по інвалідності 3 гр. загальне захворювання. Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с. 52).

Відповідач працює у Староприлуцькій спеціалізованій загальноосвітній школі-інтернат. Отримує дохід близько 20 000 грн. щомісячно. Періодично отримує кошти, як член духовного оркестру.

ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 49).

ОСОБА_3 (теперішній дружині відповідача) встановлено діагноз: ідіопатична хвороба Паркінсона стадія за Hoehn 3 за Yahr 2 ригідно-тремтлива форма. Грубе порушення функції рухів, ходи та самообслуговування тощо. ОСОБА_3 є такою, яка потребує стороннього догляду (а.с. 50).

Відповідно до довідки КЗ "Староприлуцької спеціальної школи" Вінницької обласної ради №77 від 20.12.2021 ОСОБА_3 працювала в Староприлуцькій допоміжній школі-інтернат Липовецького району з 05.09.1980 по 26.08.2021, утім 26.08.2021 була звільнена (а.с. 51).

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, яке залишено без змін, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову щодо збільшення розміру призначених із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів до 1000 грн. (а.с. 5-7).

Відмовляючи в задоволенні позову у цій справі , суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що позивачем не доведено належними доказами, що вона потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК та ч.2 ст.76 СК України. В свою чергу, позивач отримує пенсію як інвалід ІІ групи у розмірі, що не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, визначеного законодавством України, адже розраховується з його врахуванням.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що станом на даний час, встановлена сума судом в розмірі 150 грн є недостатньою, так як вона отримує пенсію по інвалідності. Відповідно стан її здоров`я змінився, оскільки з 1997 року вона перебувала на диспансерному обліку як особа, що має ІІІ групу інвалідності. Однак з 01.04.2012 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, у зв`язку із загостренням захворювання, що тягне за собою постійного медичного втручання та вживання постійно медичних засобів.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

За положеннями ч. 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується ст. 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Частинами 1 і 3 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена доходом у розмірі прожиткового мінімуму.

Крім того, умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя також є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із принципу змагальності сторін, звернувшись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, саме обов`язком ОСОБА_1 є доведення належними та допустимими доказами наявності підстав для збільшення розміру аліментів.

Проте, як свідчать матеріали справи, позивач не довела належними та допустимими доказами того, що витрати на її лікування перевищують розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою та фактичний розмір пенсії, який вона отримує.

Матеріали справи містять медичні виписки, заключення та направлення, відомості стосовно рекомендованого лікування, з яких не можливо встановити які саме ліки призначено позивачу для постійного приймання та у якій кількості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала, що потребує збільшення розміру аліментів, при цьому надала квитанції на ліки, а також квитанції за сплачені комунальні послуги та попередження про відключення газопостачання. Однак, суми, що вказані у квитанціях на ліки не вказують на те, що витрати на придбання ліків перевищують розмір встановленої пенсії по інвалідності позивача та квитанції по сплаті житлово-комунальних послуг не дають можливості суду встановити розмір вказаних платежів та яка їх частина покривається субсидією.

Доказів, які свідчать про те, що матеріальне становище позивача погіршилось та матеріальне становище платника аліментів поліпшилося до суду не надано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що майновий стан відповідача не покращився, а погіршився у зв`язку із зміною сімейного стану, значні кошти витрачаються на лікування дружини.

Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову про збільшення розміру аліментів відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено, що від дня постановлення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів змінилось сімейне становище та матеріальний стан платника або одержувача аліментів, виникли інші обставини, що відіграють суттєву роль в житті позивача та відповідача, і що є підставою для збільшення розміру аліментів.

Виходячи з того, що згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, колегія суддів вважає, що суд виходячи з положень ч.4 ст.75 СК та ч.2 ст.76 СК України дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з цим висновком погоджується і апеляційний суд враховуючи фактичні обставини справи. Оскільки позивачем на підтвердження заявлених нею вимог, не надано жодного доказу про зміну матеріального стану - у відповідача в бік покращення, а у позивача - в бік погіршення.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, не вбачає підстав для скасування рішення та збільшення розміру раніше визначених аліментів, як то передбачено СК України, на які посилалася позивач в позовній заяві, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 дублюють позовні вимоги позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача у цій справі, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Докази, які були подані до апеляційної скарги, а саме: медичні виписки та заключення, в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не приймаються. Оскільки Банк не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало