Справа № 456/2547/21
Провадження № 2/456/239/2022
РІШЕННЯ

іменем України

11 листопада 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бораковського В. М. ,

секретар судового засідання Черевата С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення 1/2 вартості будівельних матеріалів в порядку розподілу спільного майна подружжя,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 09 червня 1994 року між ним та відповідачем було укладено шлюб. 14 вересня 2020 року шлюб розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Під час подружнього життя, подружжя проживало в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 02 липня 1988.

На момент укладення шлюбу, зазначений житловий будинок складався з трьох кімнат площею - 42,1 кв.м., однієї кухні. До будинку належали літня кухня, два цегляні сараї, дерев`яний туалет, колодязь та огорожа, виготовлена з дошки. Позивач зазначає, що за час шлюбу, він вкладав чималі кошти та працю у будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що за власні кошти, було придбано меблі та будматеріали, проведено будівельно-ремонтні роботи з переобладнання та реконструкції вищевказаного будинку та приведення до ладу прибудинкової території. Весь вільний від основної роботи час ОСОБА_1 проводив у селі, оскільки, розумів, що все це робить для сім`ї. Вважає, що ці неподільні покращення мають бути враховані судом та за ним повинно бути визнано право власності на Ѕ будівельних матеріалів, витрачених на реконструкцію будинку. Досягнення консенсусу між ним та ОСОБА_2 щодо даного питання не стало можливим, тому звертається до суду за захистом своїх прав.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно із яким, сам по собі факт перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі, за відсутності допустимих доказів і їх фізичної та грошової участі у реконструкції спірного будинку, не може слугувати підтвердженням того, що проведення реконструкції відбувалося саме за рахунок належних позивачу коштів, тим більше, у вказаний період вони набували у власність ряд об`єктів рухомого та нерухомого майна, серед яких квартиру у м. Стрий Львівської області, яку рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12.04.2021 року у справі №465/53/20 було визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вирішено питання про її поділ. Твердження позивача про те, що він здійснював реконструкцію за свої особисті кошти, ґрунтуються на припущеннях.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, вказаних в позовній заяві.

Відповідачка і представниця відповідачки у судовому засіданні проти позову заперечили і просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Крім цього представниця відповідачки суду пояснила, що позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені жодними доказами.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.06.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до відкритого підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження.

05.07.2021 позивачем подано клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування та клопотання про призначення судової експертизи.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

05.07.2021 представницею відповідача подано відзив на позовну заяву.

10.09.2021 представницею відповідача подано клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

08.02.2022 представницею відповідача подано клопотання про виклик свідків та клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

Позивачем подано клопотання про перенесення розгляду справи, які датуються 24 березня 2022 року, 16 травня 2022 року та 10 червня 2022 року.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 березня 2022 року відкладено розгляд справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представниці відповідача, показання свідків, та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб 09.06.1994 у Моршинській селищній Раді Львівської області, актовий запис №16. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 02.07.1988 року цілий житловий будинок з господарськими спорудами (договір дарування посвідчений Стрийською районною держконторою 02.07.1988, реєстр.№1602).

Згідно із договором купівлі-продажу житлового будинку № 911 від 19.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Ковалик О. П., ОСОБА_7 (мати позивача) продала ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за узгодженою між сторонами ціною 67194, 00 гривень.

Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки № 914 від 19.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Ковалик О. П., ОСОБА_7 (мати позивача) продала ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,1500 га, розташовану в межах, згідно із планом, за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за узгодженою між сторонами ціною 52600, 00 гривень.

Згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки № 917 від 19.07.2017, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Ковалик О. П., ОСОБА_7 (мати позивача) продала ОСОБА_8 земельну ділянку площею 0,3551 га, розташовану в межах, згідно із планом, за адресою: АДРЕСА_2 . Продаж вчинено за узгодженою між сторонами ціною 99700, 00 гривень.

Відповідно до талонів-повідомлень єдиного обліку № 10513 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, ОСОБА_2 зверталась до Стрийського ВП щодо неправомірних дій ОСОБА_1 , в тому числі щодо:

-перешкоджання в користуванні належним сторонам на праві спільної сумісної власності нерухомим майном (квартирою АДРЕСА_3 );

-самовільного відключення ОСОБА_1 від комунікацій (електропостачання, газопостачання) житлового будинку за адресою фактичного проживання ОСОБА_2 в с.Лисовичі Стрийського району Львівської області, що мало місце 13.02.2020 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_1 знає давно. Проживаючи в с.Лисовичі ОСОБА_1 здійснював будівельні роботи в господарстві, де він проживав. Зазначив, що у 2014 році він з ОСОБА_1 їздили в м. Калуш, де він придбав будматеріали. Також він допомагав йому у перекритті літньої кухні. Певні кошти ОСОБА_1 позичав у нього.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що знає сім`ю ОСОБА_5 вже більше 15-ти років. Неодноразово допомагав позивачу в транспортуванні будівельних матеріалів. Позичав гроші, орієнтовно у сумі 5-7 тисяч доларів.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 повідомила, що є рідною сестрою відповідачки. Проживала у спірному будинку до 1986 року, батьки подарували будинок відповідачці у справі. До одруження відповідачки батьки зробили огорожу, потім під час шлюбу позивача і відповідачки таку огорожу замінили. Також подружжя здійснило прибудову кімнати до будинку, фінансувала це все матір відповідачки. Також здійснювали перекриття літньої кухні, оплачувала матеріали відповідачка у справі. Останні 4 роки ОСОБА_12 уже не проживає у спірному будинку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомила, що з відповідачкою знайома близько 18 років. Часто приїжджала в гості до сім`ї відповідачки, також позичала їй гроші на оновлення і покращення житлових умов. ОСОБА_12 близько 4 - ох років не проживає у спірному житловому будинку.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Такими даними можуть бути показання свідків.

Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №662/1069/17.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 22, 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідачка ОСОБА_2 набула на підставі договору дарування 02.07.1988 року, тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 .

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Тому, участь у проведенні ремонтних робіт, утриманні житлового будинку та прибудинкової території в період спільного проживання з власником, було прямим обов`язком позивача. Також суд зауважує, що суми коштів на проведення будівельно-ремонтних робіт будинку не підтверджені ОСОБА_1 .

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів того, які конкретно роботи він проводив за власні кошти, та яку суму коштів витратив. Також позивач не надав суду доказів того, що вказане спірне майно покращилося чи збільшилось в результаті його особистого вкладу.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення 1/2 вартості будівельних матеріалів витрачених на реконструкцію та будівництво об`єктів нерухомості що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя слід відмовити за його недоведеністю.

З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України, судові витрати у сумі 14600,00 грн. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст.2, 7, 60, 63, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 369 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити повністю у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та стягнення 1/2 вартості будівельних матеріалів витрачених на реконструкцію та будівництво об`єктів нерухомості що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 14600.00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на 10 (десять) днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 18.11.2022

Головуючий суддя В. М. Бораковський