Справа № 349/650/22
Провадження № 22-ц/4808/1255/22
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Рогатинського районного суду від 22 вересня 2022 року, у складі судді Гаврилюк О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що 14 листопада 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов договору. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на 25 січня 2022 року утворилася заборгованість в загальній сумі 23541,91 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 18926,02 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 4615,89 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь вказану вище заборгованість та понесені судові витрати у розмірі 2481 грн.

Заочним рішенням Рогатинського районного суду від 22 вересня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14 листопада 2008 року станом на 25 січня 2022 року в розмірі 18926,02 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1994,48 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, вважає рішення, в цій частині, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що в анкеті-заяві від 14.11.2008 року передбачено базову процентну ставку за користування кредитом 3% річних в місяць. Згідно вказаної анкети-заяви відповідача вбачається що він висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та засвідчив особистим підписом, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді, зобов`язувався їх виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Відповідачем під час укладення кредитного договору також підписана довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду. Дана довідка підтверджує, що відповідач був проінформований про умови кредитування щодо сплати заборгованості за процентами, штрафом та пенею.

Вказана довідка подана до суду разом із позовною заявою, проте суд першої інстанції на даний доказ уваги не звернув та безпідставно вважав стягнення заборгованості за процентами та неустойкою необґрунтованим, оскільки вони не встановлені умовами договору.

Вважає, що у даній справі кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем його укладення, тому вказані обставини свідчать про згоду відповідача з усіма умовами договору.

Суд першої інстанції вищезазначені докази не взяв до уваги, стягнув частину заборгованості за кредитом та необґрунтовано відмовив у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Апелянт просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду частково не відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив із того, що фактично отримані позичальником кошти за тілом кредиту у розмірі 18926,02 грн в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті не були, тому їх слід стягнути на користь позивача. Оскільки позивачем не доведено наявність договірних відносин з відповідачем щодо розміру відсотків, порядку користування кредитними коштами, то в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками суд відмовив.

З висновком суду щодо відмови у стягненні з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 листопада 2008 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 48).

У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, він ознайомився і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Також у заяві зазначено, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

До позовної заяви банк додав витяг з умов та правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачем.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 25.01.2021 року становила 23541,91 грн, з яких: 18926,02 грн заборгованість за тілом кредиту, 4615,89 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 28-30).

Оскільки в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 18926,02 грн судове рішення не оскаржується, то відповідно до статті 367 ЦПК України їх законність колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самої заяви №76800796, в якій вказана базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, та розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.11.2008 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду».

Зазначена довідка підписана відповідачем (а. с. 49).

Заперечень щодо підпису вказаної довідки відповідачем не надано.

Вказаною довідкою визначено, зокрема, базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) 3%, нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також штрафів.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.

За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанцій вказуючи на те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, дійшов висновку про недоведеність вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, які передбачені цими Умовами. Однак такий висновок судів є помилковим, оскільки надана банком заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які підписані відповідачем, містять розміри процентних ставок, пені, штрафів.

Суд першої інстанцій відхилив зазначену довідку, як доказ обґрунтованості позовних вимог, оскільки в ній не зазначено процентної ставки при порушенні умов кредитування, процентної ставки на прострочений кредит, річної, які нараховувалися відповідачці, згідно із розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Однак доводи позивача про те, що умови про стягнення процентів, пені та штрафів погоджені сторонами, що не спростовано відповідачем, є обґрунтованими, оскільки заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписана відповідачем, містить розмір базової відсоткової ставки за кредитним лімітом, а довідка містить розмір базової відсоткової ставки, пені за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафів при порушенні строків платежів.

Отже, суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц (провадження № 61-21994св19), а тому судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в частині стягнення процентів.

Перевіряючи правильність нарахування банком процентів, суд виходить із розміру процентної ставки, яка узгоджена з позивачем та зазначена у заяві та довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» (3% на місяць (36% річних)), підписаній особисто відповідачкою.

У заяві від 14 листопада 2008 року домовленості сторін щодо збільшення процентної ставки немає.

Пред`являючи позов, банк просив стягнути проценти за користування ОСОБА_1 кредитними коштами, нараховані за період з 2008 по 2022 рік у розмірі 4615,89 грн. Як слідує із наданого банком розрахунку, починаючи з 01 вересня 2014 року позивач нараховував проценти за ставкою 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,2% річних, а з 01 серпня 2020 року 42% річних, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування кредитними коштами.

При цьому посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою.

Отже, суд не бере до уваги надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 36% річних, яка узгоджена із відповідачем.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицію Верховного Суду висловленою у постановах від 24 лютого 2021 року (справа № 285/3500/19), 04 листопада 2020 року (справа № 534/1072/18-ц).

Відповідно до наданого банком розрахунку, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01 серпня 2021 року по 25 січня 2022 року становить 178 днів.

Заборгованість за тілом кредиту складала 18926,02 грн.

Отже розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 3369,83 грн (18926,02 х 36%) : 360) х 178 днів.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами у розмірі 3368,83 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ураховуючи те, що обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржуване судове рішення у частині відмови у стягненні заборгованості за процентами підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення процентів у розмірі 3368,83 грн. В іншій частині судові рішення слід залишити без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 3627 грн підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2646,98 грн (розмір заявлених вимог 4615,89 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 3368,83 (72,98 %) (3627 х 72.98 % =2646,98).

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково, заочне рішення Рогатинського районного суду від 22 вересня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд.50 0) 3368 грн 83 коп заборгованості за простроченими відсотками.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпро вул. Набережна Перемоги, буд.50 0) 2646,98 грн сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський