УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року

м. Київ

справа № 760/18405/21

провадження № 61-10025ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Солом`янського районного суду м. Києва перебуває вищевказана цивільна справа.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною, призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричних експертиз.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, проте, ухвалою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено.

12 жовтня 2022 року представник ОСОБА_2 , діючий в інтересах ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року у вказаній вище справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, оскільки строк на апеляційне провадження був пропущений у зв`язку з очікуванням на те, що оплату експертизи буде покладено згідно з законом на державу, а не на заявницю. Внаслідок вищенаведеного ухвалу суду першої інстанції було оскаржено відразу після отримання листа експертної установи про здійснення оплати експертизи.

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Мельник проти України»).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» та "Креуз проти Польщі". У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Також у рішенні ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» (пункти 22-23) зазначив, що норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (Melnyk v. Ukraine, N 23436/03).

Тобто, інститут строків в цивільному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій і стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання апеляційної скарги.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника.

Відповідно до вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Так суд апеляційної інстанції встановив, що оскаржувану ухвалу постановлено 28 жовтня 2021 року. Копію ухвали направлено заявниці 28 жовтня 2021 року та отримано її представником ОСОБА_2 24 січня 2022 року.

Надавши оцінку зазначеним заявницею причинам пропуску строку на касаційне оскарження, а саме тому, що остання мала сподівання, що незважаючи на зазначення у судовому рішення покладення оплати експертизи на ОСОБА_1 , така оплата відповідно до закону буде здійснена за рахунок держави, суд апеляційної інстанції не визнав їх поважними, оскільки такі обставини не носять непереборної сили та не є такими, що унеможливили звернення заявниці зі скаргою у встановлений законом строк.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що заявницею було пропущено строк на апеляційне оскарження без поважних причин, що свідчить про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного оскарження на підставі вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням та до переоцінки причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які були предметом аналізу суду апеляційної інстанції.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а тому за таких підстав у відкритті касаційного провадження на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України слід відмовити.

Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров