РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2022 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника відповідача-1 (Міністерства) - Бахір Р.В. (самопредставництво);

представника відповідача-2 (Інституту) - Мельник О.М. (самопредставництво);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Міністерства аграрної політики та продовольства України /далі - Міністерство/ (; адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24), Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Леоніда Погорілого» /далі - Інститут/ (; адреса: 08654, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Дослідницьке, вул. Інженерна, буд. 5) про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи

18.10.2021 позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Леоніда Погорілого», в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Міністерства від 22.09.2021 № 57-ДП «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора Інституту;

- стягнути з Інституту на користь позивача середню заробітню плату за час вимушеного прогулу з 23.09.2021 по день постановлення рішення суду з розрахунку 1 302,23 грн за один робочий день;

- рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середньої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23.10.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання було призначено на 24.02.2021.

24.02.2021 підготовче засідання було перенесено на 19.07.2022.

08.12.2022 до суду надійшов відзив Міністерства на позовну заяву.

02.05.2022 до суду надійшов відзив Інституту на позову заяву.

19.07.2022 до суду надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

Від позивача 18.07.2022 та 01.11.2022 до суду надійшли заяви про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19.07.2022 закрито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті було призначено на 27.10.2022.

27.10.2022 за клопотанням представників відповідачів розгляд справи було відкладено на 03.11.2022 для ознайомлення з додатковими поясненнями позивача.

03.11.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з повідомленням про замінування суду та було перенесено на 17.11.2022.

17.11.2022 судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю в суді електроенергії та було перенесено на 15.12.2022.

У судове засідання, призначене на 15.12.2022, з`явились представники відповідачів, які проти позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзивах на позов.

Щодо правової позиції позивача

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі також - відповідач-1, Мінагрополітики) від 09.09.2021 № 46-ДП його було призначено на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва імені Леоніда Погорілого" з 10.09.2021 до призначення керівника цієї установи в установленому законом порядку.

Однак, 22.09.2021 наказом Мінагрополітики № 57-ДП його звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору.

Позивач вважає, що з ним був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався не певним проміжком часу, а настанням юридичного факту - призначенням у встановленому законодавством порядку керівника Інституту.

Правовою підставою закінчення строку дії трудового договору є призначення на посаду директора Інституту, обраного у порядку, визначеному частиною другою статті 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Проте ані на день звільнення, ні після цього такі обставини не настали. 23.09.2021 Наказом Мінагрополітиики № 58-ДП було призначено так само тимчасово виконуючого обов`язки директора Інституту Денисюк Л.М.

На думку позивача, відповідач-1 без правових підстав дійшов висновку про закінчення строку дії укладеного трудового договору та виніс незаконний Наказ від 22.09.2021 №57-ДП про звільнення.

Як насідок, підлягає задоволенню у позовна вимога про поновлення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звернута до відповідача-2, оскільки він рахувався у штаті установи, табелювався та отримував заробітну плату саме у відповідача-2.

Щодо правової позиції відповідача-1 (Міністерства)

Відповідач-1, Міністерство аграрної політики та продовольства України у відзиві проти позову заперечило. Вважає, що має повноваження щодо призначення та звільнення керівників установ, що належать до сфери управління Міністерства.

Відповідно до п. 3 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 24.09.1974 № 311-09 «Про умови праці тимчасових робітників і службовців» осіб, яких приймають на роботу тимчасовими робітниками і службовцями, має бути попереджено про це при укладенні трудового договору. В наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу зазначається, що даний працівник приймається на тимчасову роботу, або зазначається строк його роботи.

Пунктом 1 вищевказаного Указу визначено, що Тимчасовими робітниками і службовцями вважаються робітники і службовці, прийняті на роботу на строк до двох місяців, а для заміщення тимчасово відсутніх працівників, за якими зберігається їх місце роботи (посада), - до чотирьох місяців. Тобто, Мінагрополітики діяло в межах повноважень та відповідно до чинного законодавства України.

Щодо правової позиції відповідача-2 (Інституту)

Відповідач-2 у відзиві проти позову заперечив. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» одна і та сама особа не може бути керівником відповідної державної наукової установи більше ніж два строки. Проте, позивач перебував на посаді директора Інституту майже три строки з 31.10.2007 до 28.03.2021.

Отже, видаючи наказ про звільнення, Мінагрополітики діяло в межах повноважень та відповідно до чинного законодавства України.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Суд дослідив докази, оцінив їх та встановив такі обставини, що мають значення для справи.

До виникнення спору позивач працював на посаді директора Інституту з 31.10.2007 до 28.03.2021.

Наказом від 09.09.2021 № 46-ДП визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 26.03.2021 № 46-11 «Про призначення ОСОБА_1 » (п. 2) і призначено ОСОБА_1 з 09.09.2021 тимчасово виконуючим обов`язки директора державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут випробування техніки і технологій для сільського виробництва імені Леоніда Погорілого» на період з 10.09.2021 до призначення директора Інституту в установленому законодавством порядку (п. 1).

Наказом від 22.09.2021 № 57-ДП згідно з п.п. 11 п. 10 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 124, та п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України позивача звільнено з цієї посади з 22.09.2021 у зв`язку із закінченням строку дії строкового трудового договору.

У цей же день призначено Денисюк Л.М. тимчасово виконуючим обов`язки директора Інституту з 23.09.2021 на період до призначення директора цього Інституту в установленому законодавством порядку.

Згідно довідки Інституту від 12.10.2021 №1-397 середня заробітна плата ОСОБА_1 з розрахунку за один робочий день складає 1 302,23 грн.

Зазначені обставини сторони визнають і щодо них немає спору. Спір виник щодо правомірності наказу про звільнення з підстав закінчення строку дії строкового трудового договору.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом п. 2 і 3 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін або ж таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, зазначив, що під час укладення трудового договору на визначений строк цей строк установлюється погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівника з відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами і для догляду за дитиною). Такий договір укладається за взаємною згодою сторін (працівник та роботодавця) на будь-який строк, протягом якого працівник бере на себе зобов`язання працювати на підприємстві, в установі, організації. При цьому, правовий статус працівника, з яким укладено строковий договір, не відрізняється від правового статусу працівника, з яким укладено трудовий договір на невизначений строк.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Наказом Мінагрополітики від 09.09.2021 № 46-ДП позивача призначено тимчасово виконуючим обов`язки директора Інституту на період з 10.09.20201 до призначення директора установи в установленому законодавством порядку.

Отже, між відповідачем-1 та позивачем було укладено строковий трудовий договір, строк дії якого визначався не певним проміжком часу, а настанням обумовленого в наказі юридичного факту - призначення керівника Інституту у встановленому законодавством порядку.

Верховний Суд у постанові від 06.07.2022 у справі № 275/404 зазначив, що виконувач обов`язків - це особа, яка очолює певне підприємство доти, доки не обрано чи призначено "повноцінного" керівника цього підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 № 848-VIII (у редакції, що діяла на час видання наказу про звільнення позивача) керівник державної наукової установи обирається шляхом таємного голосування на зборах колективу наукових працівників цієї установи на строк до п`яти років у межах строку, визначеного статутом (положенням) державної наукової установи, з правом бути переобраним і призначається на посаду власником (власниками) наукової установи або уповноваженим ним (ними) органом, або засновником у порядку, передбаченому цим Законом і статутом (положенням) державної наукової установи.

Однак, на час видання відповідачем-1 спірного Наказу про звільнення позивача керівника Інституту не було обрано і призначено у наведеному порядку. Звільнивши позивача, відповідач-1 так само призначив тимчасово виконуючого обов`язки директора.

Директора Інституту Халіна С.В. було обрано лише 15.07.2022, з ним укладено контракт від 25.07.2022 № 3 і призначено на посаду з 26.07.2022.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27.01.2020 у справі № 654/941/17 (61-576сво18) дійшла висновку, що тлумачення статті 5-1, частини першої статті 235 КЗпП України свідчать, що на особу, яка є виконуючим обов`язки, поширюється трудове законодавство, гарантії забезпечення права на працю, у тому числі й можливість захисту від незаконного звільнення.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 569/14889/19 (провадження № 61-1194св20).

Отже, видаючи спірний наказ про звільнення, відповідач-1 дійшов необґрунтованого висновку про закінчення строку дії укладеного з позивачем трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Однак, суд бере до уваги, що директора Інституту було обрано і призначено на посаду з 26.07.2022. Тобто настала умова, яка є підставою для припинення строкового трудового договору відповідно до наказу від 09.09.2021 № 46-ДП. Відтак відповідач-1 мав право звільнити позивача з посади 25.07.2022.

Законодавство не передбачає можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії строкового трудового договору в судовому порядку.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що права позивача слід захистити шляхом зміни дати звільнення з 22.09.2021 на 25.07.2022.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до п. 32 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 № 348).

Згідно з довідкою Інституту від 12.10.2021 №1-397 середня заробітна плата позивача з розрахунку за один робочий день складає 1 302,23 грн. Вимушений прогул тривав з 22.09.2021 на 25.07.2022, протягом якого було 213 робочих днів (у 2021 році: вересень - 6 (з 01 по 22), жовтень - 20, листопад - 22, грудень - 22; у 2022 році: січень - 19, лютий - 20, березень - 22, квітень - 21, травень - 22, червень - 22, липень - 17 (з 01 по 25)).

Середня заробітна плата, яка підлягає виплаті позивачу за цей час, складає (213 р.д. х 1 302,23 грн) 277 374,99 грн. В частині стягнення заробітної плати за один місяць (22 робочих дні) у розмірі 28 649 грн рішення підлягає негайному виконанню (п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

Щодо розподілу судових витрат

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд вважає, що спір у даній справі виник внаслідок неправомірних дій Міністерства, а тому вважає за можливе покласти на нього повністю судові витрати понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору за подання відповідного позову (1 816,00 грн).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Леоніда Погорілого» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - задовольнити частково.

Змінити наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.09.2021 № 57-ДП «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині дати звільнення з 22 вересня 2021 року на 25 липня 2022 року.

Стягнути з Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут прогнозування та випробування техніки і технологій для сільськогосподарського виробництва ім. Леоніда Погорілого» (; адреса: 08654, Київська обл., Васильківський р-н, смт. Дослідницьке, вул. Інженерна, буд. 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 23.09.2021 по 28.07.2022 в сумі 277 374,99 грн (двісті сімдесят сім тисяч триста сімдесят чотири гривні дев`яносто дев`ять копійок).

В частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати за один місяць у розмірі 28 649,00 (двадцять вісім тисяч шістсот сорок дев`ять) гривень рішення суду підлягає негайному виконанню (п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України /далі - Міністерство/ (; адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 24) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 816,00 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень) сплачений при поданні позову.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич