Номер провадження: 22-ц/813/465/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року по цивільній справі за скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», зацікавлена особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець Савчук Костянтин Петрович, стягувач: ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання неправомірними дії щодо арешту грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року, представник Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, зацікавлена особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Київ), державний виконавець Савчук Костянтин Петрович, стягувач ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року у задоволенні скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», зацікавлена особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Київ), державний виконавець Савчук Костянтин Петрович, стягувач ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання неправомірними дії щодо арешту грошових коштів, відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою суду, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року - скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на дії та бездіяльність державного виконавця, відповідно до прохальної її частини (а.с. 87).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 10.11.2022 року, учасники справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками секретаря судового засідання про доставку електронного листа.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Сторони по справі сповіщені належним чином, при цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси 18.05.2021 року за розглядом заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі № 522/15643/17 було прийнято рішення, яким вирішено:

«Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року по справі 522/15643/17 за позовом у цивільній справі ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третьої особи Міністерства інфраструктури України, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року по справі 522/15643/17 за позовом у цивільній справі ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третьої особи Міністерства інфраструктури України, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року по справі 522/15643/17 за позовом у цивільній справі ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третьої особи: Міністерства інфраструктури України, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», за участю третьої особи: Міністерства інфраструктури України, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» від 26 липня 2017 року №789-к «по особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 - першого заступника Голови, із займаної посади з 26.07.2017 року за п.1 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку із скороченням штату.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 26 липня 2017 року.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (код ЄДРПОУ № 38727770) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.07.2017 року по 19.07.2018 року у розмірі 3 143 927,23 грн (три мільйона сто сорок три тисячі дев`ятсот двадцять сім гривень двадцять три копійки), з відрахуванням із зазначеної суми податків та обов`язкових платежів.

Рішення суду у частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць у розмірі 273 080 (двісті сімдесят три тисячі вісімдесят) гривень 49 копійок і поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.».

На виконання вказаного рішення суду від 18.05.2021 року Приморський районним судом м. Одеси 19.05.2021 року було видано виконавчий лист, у резолютивній частині якого зазначено:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 25.07.2017.

Рішення суду в частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць у розмірі 273 080,49 грн. і поновлення на роботі підлягає негайному виконанню».

Судом також встановлено, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчуком Костянтином Петровичем 28.05.2021р. за вказаним виконавчим листом від 19.05.2021 про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 273 080, 49 грн. відкрито виконавче провадження № 65591160 (а.с.10).

У подальшому, 01.06.2021 державним виконавцем на виконання ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, у розмірі 273 358,41 грн. (а.с.9).

ДП «Адміністрація морських портів України» 02.06.2021 зверталось до Відділу із заявою боржника №б/н про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого документу, до заяви боржником додано платіжне доручення № від 30.07.2018, відповідно до якого Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» перераховано на користь Філія Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» кошти в розмірі 219 829,79 грн. з призначенням платежу: «Виплата заробітної плати за час вимуш. Прогулу податки сплачено 30.07.2018» (а.с.11-13).

У своїй заяві від 02.06.2021 року ДП «Адміністрація морських портів України» вказувала, що виконавчий лист від 19.05.2021 року не стосується стягнення коштів з ДП «АМПУ», а стосується лише виконання вимоги немайнового характеру поновлення на роботі. Враховуючи, що ДП «АМПУ» свій обов`язок в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Голови ДП «АМПУ» з 26.07.2017 року та виплати йому заробітної плати за 1 міс. у розмірі 273 080, 46 грн. виконано, то просили закінчити виконавче провадження №65591160, відкрите 28.05.2021 року, у зв`язку з фактичним виконанням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року у частині, що допущена до негайного виконання.

Подібна заява ДП «АМПУ» з проханням про закінчення виконавчого провадження була подана до Відділу ДВС 03.06.2021 року, до заяви боржником також додано платіжне доручення № від 30.07.2018, відповідно до якого Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» перераховано на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 219 829,79 грн. з призначенням платежу: «зарплата. Податки сплачено 30.07.2018».

Також, згідно матеріалів справи, із заявою про закінчення виконавчого провадження боржник звертався до виконавця 10.06.2021 року (а.с.20).

Листом від 07.06.2021р. вих. №59459216/26 (а.с.21), начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив боржнику про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження. Додатково зазначено, що із наданих боржником документів, а саме зазначених вище платіжних доручень, не можливо визначити на виконання якого саме рішення суду було сплачено кошти. Крім того, у двох наданих боржником платіжних дорученнях за однаковим номером та датою зазначені різні отримувачі коштів («Філія Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»» та «Наконечний Ю.В.») та різне призначення платежу («Виплата заробітної плати за час вимуш. Прогулу податки сплачено 30.07.2018» та «зарплата. Податки сплачено 30.07.2018»).

Не погоджуючись із такою бездіяльністю державного виконавця (щодо не закінчення виконавчого провадження), а також з діями державного виконавця щодо арешту коштів державного підприємства, ДП «АМПУ» звернулось до суду з даною скаргою.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ДП «АМПУ», районний суд виходив з того, що заявник не навів достатніх підстав та не надав належних доказів суду на підтвердження фактів викладених у скарзі, тому державний виконавець діяв у межах та спосіб передбачений законодавством.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 129 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Таким чином, на державного виконавця покладено обов`язок щодо відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача про примусове виконання рішення за відсутності підстав для повернення виконавчого документу стягувачеві.

У відповідності до ч.1 ст. 39 Закону України, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі: 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до ч.2 вказаної статті, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Судовим розглядом справи встановлено, що державним виконавцем 28.05.2021 року було відкрито виконавче провадження №65591160 за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року у справі №522/15643/17, у резолютивній частині якого зазначено:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 25.07.2021.

Рішення суду в частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць у розмірі 273 080,49 грн. і поновлення на роботі підлягає негайному виконанню» (а.с. 8).

Отже, враховуючи вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 3, 4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця Савчук К.П. були наявні підстави для відкриття 28.05.2021р. відповідного виконавчого провадження в частині стягнення з боржника на користь стягувача заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць у розмірі 273 080,49 грн.

Судом також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що при винесені рішення Приморського районного суду міста Одеса від 18 травня 2021 року по справі № 522/15643/17 у 2021 році, судом була врахована виплата у 2018 році середньомісячного заробітку у сумі 273 080 грн. (сума коштів, на яку посилається боржник та з якою пов`язує фактичне виконання рішення суду) згідно до постанови Апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року по справі №522/15643/17 у 2018 році.

Ця виплата 2018 року (273 080 грн.), відрахована із загальної суми виплат 3 417 007,72 грн. згідно до рішення Приморського районного суду міста Одеса від 18 травня 2021 року по справі №522/15643/17, належної ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.07.2017 року по дату поновлення на роботі 20.07.2018 року», а тому виплата 273 080 гривен за рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 18.05.2021 у справі №522/15643/17 провадження №8/522/15/21 є стягненням за 1 місяць виходячи з нарахованої судом суми середнього заробітку, та не є подвійним стягненням.

Як вірно зазначено судои першої інстанції, доказів того, що боржником ДП «АМПУ» були виплачені на користь ОСОБА_1 вказані кошти після винесення судом 18.05.2021р. рішення, до суду не надано та матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що боржником не було виконано рішення Приморського районного суду від 18.05.2021 року в частині стягнення на користь стягувача заробітної плати, в частині що підлягає негайному виконанню, а отже у державного виконавця відсутні були підстави для закінчення виконавчого провадження №65591160, відкритого 28.05.2021 року.

Окрім того, судом також вірно зроблено посилання на ст. 48 Закону, відповідно до якої стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до п.10.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.

Отже, суд вірно зазначив, що , 01.06.2021 державним виконавцем правомірно на виконання статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у розмірі 273538,41 грн.

У доводах апеляційної скарги, ДП «АМПУ» посилається на те, що у виконавчому листі відсутня резолютивна частина рішення в частині стягнення коштів, тобто в виконавчому листі вказано немайнову вимогу - поновлення ОСОБА_1 на посаді та зазначено абзац з рішення, що в цій частині воно підлягає негайному виконанню, таким чином, на думку апелянта, ВП №65591160 помилково відкрито на виконання частини рішення про стягнення коштів, у зв`язку із чим і ДП «АМПУ» 07.06.2021 року подало відповідну заяву про закінчення виконавчого провадження

Разом з тим, такі доводи апелянта є необґрунтованими та помилковими, з огляду на наступне.

Так, виконавчий документ - це документ установленої форми та змісту, на підставі якого компетентний орган здійснює примусове виконання рішення суду чи іншого правозастосовного акта.

Згідно із нормами частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

В частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Як вже було встановлено судом, у виконавчому листі від 19.05.2021 року зазначено п. 6 та 8 резолютивної частина рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18.05.2021 року, яке підлягає до примусового виконання в повному обсязі, а саме щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 25.07.2021 та присудження заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць у розмірі 273 080,49 грн.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апелянта з приводу того, що виконавчий лист від 19.05.2021 року не стосується стягнення коштів з ДП «АМПУ», а стосується лише виконання вимоги немайнового характеру поновлення на роботі, оскільки зазначене спростовується змістом резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року.

Безпідставними є і доводи апелянта про те, що в межах одного місяця ОСОБА_1 у справі №522/15643/17 заробітна плата вже була виплачена, що підтверджується платіжним дорученням від 30.07.2018 року №, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із вказаною скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, ДП «АМПУ» зазначало, що воно неодноразово, а саме 02.06.2021, 07.06.2021 та 10.06.2021 року зверталося до державного виконавця із клопотанням про закінчення виконавчого провадження №65591160 у зв`язку із фактичним виконанням рішення Приморського районного суду м.Одеси від 18.05.2021 року у справі №522/15643/17 в частині щодо негайного його виконання, проте виконавцем не було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом також встановлено, що Листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.06.2021 року №59459216/26 було повідомлено ДП «АМПУ» про те, що у Відділу відсутні підстави для завершення виконавчого провадження №65591160, зокрема зазначено наступне: «02.06.2021 до Відділу надійшла заява боржника № б/н від 25.05.2021 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням виконавчого документу. До заяви боржником додано платіжне доручення № від 30.07.2018, відповідно до якого Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» перераховано на користь Філія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» кошти в розмірі 219 829,79 грн. з призначенням платежу: «Виплата заробітної плати за час вимуш. Прогулу податки сплачено 30.07.2018».

03.06.2021 до Відділу надійшла заява боржника № б/н якою повідомляється про добровільне виконання виконавчого документу. До заяви боржником додано платіжне доручення № від 30.07.2018, відповідно до якого Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» перераховано на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 219 829,79 грн. з призначенням платежу: «зарплата. Податки сплачено 30.07.2018».

Із наданих боржником документів, а саме зазначених вище платіжних доручень, не можливо визначити на виконання якого саме рішення суду було сплачено кошти.

Крім того, у двох наданих боржником платіжних дорученнях за однаковим номером та датою зазначені різні отримувачі коштів («Філія - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»» та «Наконечний Ю.В.») та різне призначення платежу плата заробітної плати за час вимуш. Прогулу податки сплачено 30.07.2018» та плата. Податки сплачено 30.07.2018») (а.с. 21).

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про те, що державний виконавець діяв у межах та спосіб передбачений законодавством, а матеріалами справи спростовані обставини викладені у скарзі, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», у зв`язку із чим в її задоволенні слід відмовити.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року по цивільній справі за скаргою Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», зацікавлена особа: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець Савчук Костянтин Петрович, стягувач: ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, визнання неправомірними дії щодо арешту грошових коштів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21.11.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Л.А. Гірняк