ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретарів Момот Л.С., Гапонюк І.В., Кавунець А.Р.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Фастівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

25.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час офіційно зареєстрований шлюб між сторонами має формальний характер. Сімейні стосунки не склалися через суттєві розбіжності в характерах, сварки, різні погляди на розвиток сім`ї та виховання дитини, які не дають можливість зберегти сім`ю. Спільне господарство та бюджет не ведуть. Примирення не можливо. Останнє відоме місце проживання відповідача в Федеративній Республіці Німеччина. Необхідність встановлення місця проживання дитини ОСОБА_5 разом з матір`ю, полягає в недосягненні спільної згоди між батьками щодо місця проживання їх малолітньої дочки. У зв`язку з чим позивач просить шлюб розірвати та визначити постійне місце проживання доньки ОСОБА_5 , разом з матір`ю в Україні.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю залишено без руху.

16.11.2021 року, через канцелярію суду, надійшла письмова заява від позивача на виконання вимог ухвали суду, які були підставою для залишення заяви без руху.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

17.05.2022 року, на електронну пошту суду представник позивача надіслала клопотання про зупинення провадження у справі на період запровадження воєнного стану в Україні.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2022 року в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відмовлено.

20.06.2022 року на електронну пошту суду представник позивача надіслала заяву про уточнення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, в якій просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , без визначення країни.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.08.2022 року підготовче провадження у справі закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. В ході розгляду справи на поштову адресу відповідача, яка вказана в позовній заяві, було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками (українською мовою та з перекладом на німецьку мову), які згідно роздруківки трекінг-відправлення УКРПОШТИ, вручені 23.05.2022 року. 15.09.2022 року на електронну пошту суду відповідач направив листа в якому повідомив, що документи на розлучення ним уже подані в Германії і розірвання шлюбу буде відбуватись в Германії, крім того ОСОБА_8 з березня 2022 року теж проживає в Германії.

В судовому засіданні представник третьої особи вирішення заявлених позивачем вимог залишила на розсуд суду.

У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи судом встановлено, що 01.08.2015 року між громадянином Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_4 та громадянкою України ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Вупперталь Федеративної республіки Німеччина, що підтверджується Витягом із книги реєстрації актів про одруження, актовий запис за реєстровим № Е 876/2015, на якому проставлений апостиль ЗАЦСу міста Нюрнберг від 20.10.2015 року.

Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце народження Дюссельдорф), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим РАЦС міста Дюссельдорф, актовий запис за реєстровим № Г 7282/2015 від 12.11.2015 року, на якому проставлений апостиль РАЦС міста Дюссельдорф від 14.04.2020 року.

На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення не можливо.

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

При таких обставинах позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб між позивачем та відповідачем слід розірвати, про що не заперечується і зі сторони відповідача.

Що стосується позовних вимог про визначення місця проживання дитини, судом в ході розгляду справи встановлено наступне.

Від подружнього життя сторони мають доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце народження Дюссельдорф), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим РАЦС міста Дюссельдорф, актовий запис за реєстровим № Г 7282/2015 від 12.11.2015 року, на якому проставлений апостиль РАЦС міста Дюссельдорф від 14.04.2020 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України виданої Генеральним консулом Генерального консульства України в Дюссельдорфі від 15.07.2020 року № 536/85-2020, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована громадянкою України.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Борівським старостинським округом Фастівської міської ради від 28.10.2021 року № 482, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 30.08.2013 року по теперішній час (на дату подачі позову).

Відповідач ОСОБА_10 є громадянином Федеративної Республіки Німеччина та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується фотокопією паспорта № НОМЕР_1 виданого 27.02.2014 року на його ім`я.

Відповідно до довідки виданої Директором Центру розвитку дитини «Дитяча надія» від 01.11.2021 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.11.2021 року зарахована до Центру дитячого розвитку «Дитяча надія».

Як вбачається з довідки виданої директором ТзОВ «Айвімед ген Україна» від 04.11.2021 року № 1, ОСОБА_1 , працює в даному товаристві за основним місцем роботи на посаді менеджера з зовнішньоекономічної діяльності з 01.11.2021 року і по теперішній час.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП ФМР «Фастівська ЦРЛ», ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з ч. 1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.161 СК України).

На час звернення до суду та на час розгляду справи батько малолітньої ОСОБА_5 , ОСОБА_10 проживає окремо за межами України.

Згідно з положенням ст.8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини.

Згідно ст.150 СК України, обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до ч 2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції).

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

При розгляді справи в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник із-за малолітньої дитини, яка на даний час не досягла віку, як передбачено законодавством, що може бути враховано її думку з ким із батьків вона хоче проживати.

Як встановлено в судовому засіданні дитина на час подачі позову до суду проживає з матір`ю в Україні в селищі Борова Фастівського району Київської області.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 на території України введено воєнний стан (Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»).

З вказаними військовими діями на території України, позивач з донькою тимчасово залишила територію України та перебуває на території зарубіжної країни, як біженка.

В судовому засіданні представником Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради зазначено, що в зв`язку з відсутністю позивача за місцем проживання ними не було здійснено вихід за місцем проживання малолітньої дитини, що позбавило скласти висновок.

Відповідно до ч. 1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Саме такий Правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16.

У даній справі судом встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дочки, яка на даний час має 7 років та потребує материнської опіки, дитина проживає з матір`ю.

При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

Відповідно до ч.ч. 4 - 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору, з яким суд може не погодитись, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, висновок є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо місця проживання дитини, то він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про місце проживання дитини.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач зверталася до Органу опіки і піклування Фастівської міської ради, однак відповіді не отримала. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні послався у вирішенні спору на розгляд суду.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу але не погоджувався з позовними вимогами про визначення місця проживання дитини з матір`ю в Україні, при цьому будь-яких доказів на переконання суду про неможливість проживання доньки разом з матір`ю надано не було, що давало суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню та визначати місце проживання малолітньої ОСОБА_11 на даний час необхідно виходячи з віку дитини та потреби у повсякденному житті. В ході розгляду справи не було доведено наявність таких особливих та надзвичайних обставин, які б обумовлювали неможливість та недоцільність з точки зору захисту інтересів дитини її проживання з матір`ю. Жодним чином не доведено про неналежне виконання матір`ю дитини її батьківських обов`язків. При цьому, суд враховує те, що батько дитини має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1816,00 грн.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст.56,141,157,160,161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож.: АДРЕСА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради, , місцезнах.: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю задовольнити.

Шлюб зареєстрований 01 серпня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Вупперталь Федеративної республіки Німеччина, актовий запис № Е 876/2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - розірвати.

Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_1 змінити на дошлюбне « ОСОБА_12 ».

Визначити місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож.: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 07.11.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей