Справа № 509/2571/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Анатоліївна, про визнання недійсним договорів дарування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.07.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 02.12.2020 року Ѕ земельної ділянки, кадастровий номер :02:008:1615 за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та який зареєстровано в реєстрі за № 1373; визнати недійсним договір дарування від 02.12.2020 року Ѕ будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною та який зареєстровано в реєстрі за № 1372.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що вищевказані договори дарування було укладено ним під впливом психотропних препаратів та речовин у стані, який не дозволяв йому керувати своїми діями та адекватно оцінювати ситуацію. Позивач зазначає, що орієнтовно у 2019 році Відповідачка залучилась до так званої секти, назва якої йому особисто не відома (яка займається ворожінням, чаклунством, психологічним тиском на людей, а так само роблять різні настойки і змушують членів секти їх вживати кожного дня). Організатором даної секти виявились вищезгадані особи на ім`я ОСОБА_3 та його спільниця ОСОБА_4 . Ці члени секти мали та мають доволі великий психологічний вплив на Позивача та Відповідачку, змусили Відповідачку до вживання різних настойок невідомого походження, які самі особисто виробляють. Від цих настойок, які Відповідачка приймала тривалий час, у останньої сталося сильне звикання. Після їх вживання Відповідачка не віддає звіту своїм діям. Маніпулюючи Відповідачкою та її психічним станом, ОСОБА_3 та його спільниця ОСОБА_5 шляхом омани нібито для лікування печінки у 2019 році змусили Позивача також приймати згадані «настойки». Вживання настойок відбувалось під наглядом ОСОБА_4 . Після їх постійного вживання, Позивачу ставало дуже погано, а саме відчувалися: слабкість, втома, дезорієнтація у часу та просторі, забудькуватість, біль внутрішніх органів. Позивач перебував саме у такому хворобливому стані, коли Відповідачка запропонувала, щоб Позивач їй подарував Ѕ його майна.

У зв`язку із цим позивач вважає укладені між ним та відповідачкою договори дарування недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 215, 225 ЦК України.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19.07.2022 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.09.2022 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бочевар Михайло Павлович не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат адвокат Халдай Ілля Віталійович в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Анатоліївна в судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам, про розгляд справи повідомлялась належним чином.

Суд, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02.12.2020 року сторони уклали договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував своєї дружині (передав безоплатно у власність), а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами (надалі за текстом частка житлового будинку), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (сім), що в цілому складається з житлового будинку зазначеного на плані літ. «А», загальною площею 332, 5 кв.м., житловою площею 79, 2 кв.м., комори літ. «Б», вольєру літ. «В», № 1-5 споруди, І замощення, які розташовані на земельній ділянці площею 0, 1000 га, яка знаходиться у приватній власності та 1/2 (одна друга) частка якої відчужується одночасно, кадастровий номер земельної ділянки :02:008:1615.

Зазначена частка житлового будинку належала позивачеві на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Таїровською селищною радою народних депутатів Овідіопольського району Одеської області 16.03.2004 року, та зареєстрована в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації 16.03.2004 року, реєстраційний номер 5103210.

Згідно пункту 10 укладеного між сторонами договору дарування від 02.12.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджують, що договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує інший правочин і відповідає нашим дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки, а також свідчать, що зміст цього договору ним нотаріусом роз`яснено у повному обсязі, текст договору прочитаний нами повністю.

02.12.2020 року сторони уклали ще один договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував своєї дружині (передав безоплатно у власність), а ОСОБА_2 прийняла в дар 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (сім), кадастровий номер :02:008:1615 (надалі за текстом частка земельної ділянки). Зазначена земельна ділянка має загальну площу 0, 1000 гектарів, частка якої відчужується за цим договором, в тому числі по угіддях: малоповерхова забудова 0, 0972 га, багатоповерхова забудова 0, 0028 га, частка якої відчужується одночасно. Цільове призначення земельної ділянки, частка якої відчужується для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена земельна ділянка відчужується без зміни її цільового призначення. Категорія земель землі житлової та громадської забудови.

Зазначена частка земельної ділянки належала позивачеві на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії Р1 №480508, виданого Таїровською селищною радою народних депутатів Овідіопольського району Одеської області 18.04.2002 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №Р1 № 1745-18.

Згідно пункту 10 укладеного між сторонами договору дарування від 02.12.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджують, що договір цей не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує інший правочин і відповідає нашим дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки, а також свідчать, що зміст цього договору ним нотаріусом роз`яснено у повному обсязі, текст договору прочитаний нами повністю.

Позивач заперечує дійсність цих договорів дарування, так як вважає, що він уклав їх під впливом психотропних препаратів та речовин у стані, який не дозволяв йому керувати своїми діями та адекватно оцінювати ситуацію, а тому вони є недійсними на підставі ч.1 ст. 225 ЦК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

У ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну свідому уяву про предмет договору та досягли згоди про всі його істотні умови.

Ч. 1 ст.225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України: від 29.02.2012 року у справі №6-9цс12 та від 17.09.2014 року у справі №6-131цс14. Такі правові висновки є незмінними.

У постановах Верховного Суду від 05.02.2018 року у справі №404/4956/15-ц (провадження №61-1294св18), від 25.07.2018 року у справі №416/13806/14 (провадження №61-33508св18), колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду також виходила з того, що підставою для визнання правочину недійсним згідно зі статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до п. 2 ч. 1 статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

З матеріалів справи вбачається, що жодна із сторін справи не зверталася до суду із клопотанням про призначення судової психіатричної експертизи.

При цьому, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч.2 ст. 13 ЦПК України) суд не вправі призначити проведення такої експертизи самостійно.

Інших доказів на підтвердження доводів позивача про те, що на момент укладення оспорюваних правочинів він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними матеріали справи не містять.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається в обґрунтування заявленого позову. Суд констатує відсутність правових підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів того, що ОСОБА_1 на час укладення оспорюваних договорів дарування мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, позивач до суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України, ст.ст. 4,5,10-13,76-81,89,141,264-265 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Анатоліївна, про визнання недійсним договорів дарування, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 липня 2022 року, а саме скасувати арешт на:

- Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:008:1615, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на підставі договору дарування від 02.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 1373;

- Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 332,5 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на підставі договору дарування від 02.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Анатоліївною, зареєстровано в реєстрі за № 1372.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 18.11.2022 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко