Дата документу 09.11.2022Справа № 554/1824/22
Провадження № 2/554/2062/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.11.2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді - Тімошенко Н.В.,

за участю секретаря судових засідань - Колесніченко О.П.,

представника позивача - адвоката Юхти М.С.,

представників відповідача - адвокатів: Євсюкова Є.П., Піскуна О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.08.2021 року, -

встановила:

01.03.2022 року адвокат Юхта М.С. в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до відповідача, ОСОБА_2 , про стягнення боргу за розпискою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 19.08.2021 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики , у відповідності до якого останній отримав від нього 5817295 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 02.09.2021 року.

ОСОБА_2 у разі порушення свого зобов`язання щодо повернення коштів зобов`язався сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

На підтвердження укладення відповідачем була надана розписка, підписана останнім.

Проте, станом на час звернення до суду з відповідним позовом вищевказану суму заборгованості відповідачем повернуто не було, що змусило позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення коштів у розмірі 5817295 доларів США, а також 3 % річних у сумі 82717,15 доларів США та штраф у розмірі 30% від суми заборгованості у розмірі 1745188,50 доларів США.

04.03.2022 року ухвалою суду вказану позовну заяву залишено без руху.

11.05.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

13.06.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя прийшла до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 надав до суду копію розписки від 19.08.2021 року відповідно до якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 - 5817295 доларів США, які зобов`язувався повернути до 02.09.2021 року.

Зі змісту вказаного документу копії боргової розписки вбачається, що ОСОБА_2 у разі порушення свого зобов`язання щодо повернення коштів зобов`язався сплатити ОСОБА_1 штраф у розмірі 30% від суми заборгованості, що підтверджується борговою розпискою.

Позивач вказує, що ОСОБА_2 у добровільному порядку суму боргу не повернув.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України).

Як вже зазначалося, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Головного слідчого управління перебуває кримінальне провадження № 0001201 від 07.10.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, порушене за заявою ОСОБА_1

09.08.2022 року ухвалою суду було витребувано у Головного слідчого управління Національної поліції України оригінал боргової розписки від 19.08.2021 року за підписом ОСОБА_2 та висновок почеркознавчої експертизи розписки щодо належності підпису на ній ОСОБА_2 , які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0001201.

Відповідно до наданого Головним слідчим управлінням листа від 19.10.2022 року вбачається, що постановою слідчого ГСУ НПУ боргову розписку від імені ОСОБА_2 датовану 19.08.2021 року визнано речовим доказом та на відповідальне зберігання передано ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.11.2021 року № СЕ-19/11-21/53590-ПЧ, рукописний текст, підпис та числові позначення в розписці від імені ОСОБА_2 , що датована 19.08.2021 року, відповідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 та зобов`язався повернути у строк до 02.09.2021 року коштів у сумі 5 817 295 доларів США, виконано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Сторона відповідача заперечує факт написання ОСОБА_2 спірної розписки та отримання ним у позивача грошових коштів.

При цьому, позивач на підтвердження своїх позовних вимог до ОСОБА_2 оригінал боргової розписки суду не надав.

За таких обставин, встановивши, що доводи позивача про боргові зобов`язання відповідача ґрунтуються не на оригіналі боргового зобов`язання, а на копії розписки та всупереч частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а не її копія.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів та не доведено наявності обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

В зв`язку з відсутністю підстав для задоволення заявлених вимог відсутні підстави для відшкодування судових витрат, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 202, 207, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позовної заяви адвоката Юхти Михайла Степановича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 19.08.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 5 817 295 доларів США, штраф у розмірі 1 745188,50 доларів США та 3% річних у розмірі 82717,15 доларів США, всього 7 645 200,65 доларів США - відмовити.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення проголошено 18.11.2022 року.

Суддя Н.В. Тімошенко