КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6850/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року та додаткове рішення від 18 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд поновити його на роботі провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулуза період із 7 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що з 01 лютого 2017 року прийнятий на посаду юрисконсульта Хмельницького регіону Відділу правового забезпечення примусового виконання судових рішень Управління судового врегулювання дебіторської заборгованості Департаменту по управлінню дебіторської заборгованості АТ «Універсал Банк».

03 грудня 2018 року переведений на посаду провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання дебіторської заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк».

06 лютого 2020 року переведений на посаду провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк».

Наказом від 29 червня 2021 року за № 869 а-к позивача повідомлено про скорочення посади з наступним вивільненням 06 вересня 2021 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Не було запропоновано іншої роботу.

Наказом від 01 вересня 2021 року за № 1315-к позивача звільненоз 06 вересня 2021 року за п. 1 ст. 40 КУпП України у зв`язку із скороченням штату працівників. Підставою в наказі зазначено заява ОСОБА_1 , проте жодної заяви щодо звільнення ним подано не було. З копією наказу про звільнення ознайомився 06 вересня 2021 року, в цей день отримав трудову книжку.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. 42 КЗпП України, оскільки роботодавцем не враховано його переважне право на залишення на робочому місці через наявний тривалий стаж роботи понад 12 років, перебування на утриманні двох неповнолітніх дітей, також йому за період з 29 червня 2021 року до дати звільнення не запропонованої жодної посади, які були вільні в АТ «Універсал Банк», вважав звільнення незаконним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю Акціонерного товариства «Універсал Банк».

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 вересня 2021 року по 24 січня 2022 року в сумі 72613,92 грн., з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ «Універсал Банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1984,80 грн.

Додатковим рішенням суду від 18 лютого 2022 року рішення суду від 24 січня 2022 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного юрисконсульта та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущене до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Універсал Банк» подало апеляційні скарги на основне та додаткове рішення суду, в яких просило скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року та додаткове рішення суду від 18 лютого 2022 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що в період з 29 червня 2021 року по 01 вересня 2021 року в м. Хмельницький у Відділі претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового регулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю в АТ «Універсал Банк» були скорочені ідентичні (тотожні, однакові) посади, тому застосування положень статті 42 КЗпП України є помилковим, оскільки у позивача не було на момент звільнення переважного права залишення на роботі.

Також посилається на те, що в період з 29 червня 2021 року по 06 вересня 2021 року у відповідача були відсутні вакантні посади, які могли бути запропоновані позивачу.

Крім того, відповідач вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту, оскільки просить поновити його на роботі, однак не просить скасувати наказ № 1415-к від 01 вересня 2021 року про його звільнення з посади.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, АТ «Універсал Банк» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити яким відмовити у задоволені позовних вимог та у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, викладені в ній вимоги вважав необґрунтованими та не підтвердженими відповідними доказами, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до власної оцінки відповідачем обставин звільнення.

Зазначав, що не погоджується із доводами відповідача щодо відсутності вакантних посад, які могли бути запропоновані позивачу. Спростовуючи ці доводи посилається на оголошення щодо пошуку вакансій, які розмістив АТ «Універсал Банк» на інтернет-ресурсі work.ua.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачу не визначалось місце роботи у м. Хмельницькому, оскільки відсутній розпорядчий документ власника із доведенням його до відома працівника щодо визначення конкретного місця роботи певної штатної одиниці. В трудовій книжці позивача не визначено місце роботи позивача, тому твердження відповідача що його місце роботи після 20 лютого 2020 року було визначено в м. Хмельницький не ґрунтується на досліджених судом доказах. Матеріали справи не містять відомості, що позивач відмовився від пропозиції зміни суттєвих умов праці, як то зміна робочого місця. Також відповідач не надав суду доказів того, що інші працівники Відділу претензійно-правової роботи Центрального регіону у кількості 8 осіб, які обіймали аналогічні посади (головний юрисконсульт, провідний юрисконсульт, юрисконсульт), які після скорочення штату чисельності на 4 особи залишились працювати у Відділі претензійно-позовної роботи Центрального регіону мали переважне право перед ОСОБА_1 та або іншими скороченими працівниками на залишення на роботі.

Також позивач не погоджується із доводами відповідача щодо невірно обраного позивачем способу захисту порушеного права.

На підставі викладеного у відзиві ОСОБА_1 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення без змін.

Представник скаржника Шелест Ю.В. підтримав апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 лютого 2017 року позивач прийнятий на посаду юрисконсульта Хмельницького регіону Відділу правового забезпечення примусового виконання судових рішень Управління судового врегулювання дебіторської заборгованості Департаменту по управлінню дебіторської заборгованості АТ «Універсал Банк» (а.с. 11).

03 грудня 2018 року ОСОБА_1 , переведений на посаду провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання дебіторської заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк».

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 переведений на посаду провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк» (а.с. 12).

Наказом від 29 червня 2021 року за № 869 а-к позивача повідомлено про скорочення посади з наступним вивільненням 06 вересня 2021 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений 30 червня 2021 року, що підтверджується підписом в наказі (а.с. 13).

Наказом від 01 вересня 2021 року за № 1315-к ОСОБА_1 звільнений з посади провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк», 06 вересня 2021 року, у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КУпП України. Підстава: заява ОСОБА_1 (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 записаний батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16,17).

З довідки від 06 жовтня 2021 року виданої АТ «Універсал Банк» видно, що середній заробіток позивача ОСОБА_1 за останні шість місяців, що передували звільненню встановлений 18919,17 грн. (а.с. 62).

АТ «Універсал Банк» надано витяг зі штатного розпису затверджений 29 червня 2021 року та витяг зі штатного розпису затверджений рішенням правління від 30 грудня 2021 року в якому під № 20205 містяться відомості про загальну чисельність відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону 8 осіб (а.с. 61-113, 91).

Відповідно до довідкиАТ «Універсал Банк» наданої додатково до штатного розпису від 17 листопада 2021 року за № 208/1, станом на 29 червня 2021 року у відділі претензійно-позовної роботи Центрального регіону рахувалось 12 штатних одиниць, станом на 07 вересня 2021 року даний відділ складався із 8 штатних одиниць (а.с. 120).

Довідкою за № 217 від 30 листопада 2021 року АТ «Універсал Банк» повідомив, що в період з 29 червня 2021 року по 06 вересня 2021 року вакантні посади у штатному розписі АТ «Універсал Банк» були відсутні (а.с. 130).

Позивач наддав суду витяг з інтернет сторінки Work.ua на якому міститься оголошення про вакантну посаду юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи АТ «Універсал Банк» станом на 24 серпня 2021 року (а.с. 133-134).

Суд першої інстанції не погодився із доводами представника відповідача, що позивачу визначено місце роботи в м. Хмельницьку на підставі наказу про прийняття на роботу 31 січня 2017 року, з огляду на те, що дійсно в наказі про прийняття на роботу 31 січня 2017 року зазначено, що ОСОБА_1 прийнято на посаду юрисконсульта Хмельницького регіону Відділу правого забезпечення. Однак, наказомвід 06 лютого 2020 року позивача переведено на посаду Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк без визначення місця роботи.

Суд першої інстанції також вважав, що довідка № 208/1 від 17 листопада 2021 року про розташування штатних одиниць Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону по містам (Рівне, Вінниця, Хмельницький, Івано-Франківськ, Тернопіль, Чернігів), не доводить визначення місця роботи позивача, оскільки відповідачем не надано розпорядчого документа власника із доведенням його до відома працівника, щодо визначеного робочого місця певної штатної одиниці.

В дослідженому судом запису в трудовій книжці не визначено місце роботи позивача, тому твердження представника відповідача, що його місце роботи після лютого 2020 року було визначено в м. Хмельницький документально не підтверджено.

До штатної чисельності Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю АТ «Універсал Банк» станом на час прийняття рішення про скорочення штату чисельності входило 12 осіб. Документального підтвердження того,що певний працівник Відділу був закріплений за певною областю обслуговування, зокрема позивач ОСОБА_1 за регіоном Хмельницький,матеріали справи не містять та представником відповідача не надано будь-якого розпорядчого документу. Як і не містять відомостей, що позивач відмовився від пропозиції зміни суттєвих умов праці, як то зміна робочого місця у Відділіпретензійно-позовної роботи Центрального регіону.

Відповідачем не надано відомостей, що інші працівники у кількості 8 осіб, які обіймають аналогічні посади (головний юрисконсульт, провідний юрисконсульт, юрисконсульт), які після скорочення штату чисельності на 4 особи залишилися працювати у Відділі претензійно-позовної роботи Центрального регіону мають переважне право перед ОСОБА_1 на залишення на роботі.

У зв`язку із чим, суд вважав слушними доводи позивача в частині не дотримання відповідачем положення ст. 42 КЗпП України, як правова підстава для поновлення його на посаді провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю Акціонерного товариства «Універсал Банк».

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Виходячи з вищенаведених норм, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При звільненні працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, власник або уповноважений ним орган повинні дотримуватися наступного порядку, встановленого чинним законодавством про працю: персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ч. 1 ст. 49-2 КЗпП), виплатити працівникові вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 44 КЗпП), запропонувати за умови наявності працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП).

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається із штатного розпису відповідача, Банк в своїй структурі мав низку структурних підрозділів, а саме Департаменти, Управління, відділи та відділення.

Відділ претензійно-позовної роботи Центрального регіону, в якому працював позивач, входив до Депаратаменту по роботі з проблемною заборгованістю. Всього Департамент налічував 56 працівників, а Відділ претензійно-позовної роботи центрального регіону налічував 12 осіб станом на 29 червня 2021 року. Загальна кількість штатних одиниць Банку становила 1915.

Разом і тим, із штатного розпису не вбачаються адреси розташування Департаментів, а відповідно і Управлінь та Відділів, відповідно і штатних одиниць, які рахуються за цими підрозділами.

При цьому в штатному розписі зазначена кількість штатних одиниць з прив`язкою до адреси розташування СОК (спеціалістів з обслуговування клієнтів) та банківських відділень. Тобто, з штатного розпису можна встановити назви посад та кількість цих посад у конкретному банківському відділенні, яке розташоване в конкретному місті України, однак не можна встановити місце знаходження Департаментів, Управлінь та Відділів на території України, що дає підстави вважати, що у відповідача мають існувати окремі розпорядчі документи щодо місця розташування цих підрозділів .

Позивач був прийнятий на роботу на посаду юрисконсульта Хмельницького регіону Відділу правового забезпечення примусового виконання судових рішень Управління судового врегулювання дебіторської заборгованості Депаратаменту по управлінню дебіторською заборгованості в АТ «Універсал банк» у 2017 році. На час виникнення спору, в штатному розписі взагалі відсутній Хмельницький регіон в будь-якому Департаменті. Тобто структура відповідача зазнала змін, що підтверджується тим, що позивач в грудні 2018 року був переведений на посаду провідного юрисконсульта Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управління судового врегулювання дебиторської заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю, тобто змінив Департамент, а 6 лютого 2020 року переведений на аналогічну посаду, але вже у Відділі претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управлінні судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю, тобто змінив Управління.

До предмету доказування в даній справі відносяться, зокрема, обставини укладання трудового договору між сторонами, а конкретно істотні умови цього договору в частині визначення робочого місця позивача, оскільки скорочення проводилось не із загальної кількості штатних одиниць відділу, а штатних одиниць закріплених за певними територіальними одиницями, зокрема м. Хмельницький, а також обставини розірвання трудового договору. Ці обставини необхідно встановити для того, щоб перевірити дотримання власником, або уповноваженим ним органом гарантій працівника на залишення на роботі при наявності переважного права перед іншими працівниками відділу.

Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Як встановлено судом, позивач був прийнятий на посаду юрисконсульта в Хмельницькому регіоні і працював в м. Хмельницькому, тобто його робоче місце було визначено роботодавцем.

Відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статі 33 цього кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, установі, організації, на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією та посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен були повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач був переведений на іншу посаду в іншому структурному підрозділі відповідача, який за штатним розписом і назвою не пов`язаний територіально із Хмельницьким регіоном, проте позивач продовжував працювати саме в м. Хмельницькому. Разом із тим, оскільки він був працівником конкретного структурного підрозділу з конкретно визначеною кількістю працівників, а не закріплений конкретно за м. Хмельницький, він мав право розраховувати на те, що при скороченні штату відділу він може бути залишений на роботі, але зі зміною істотних умов праці.

В наказі про переведення не вказано, що місце роботи позивача визначено в м. Хмельницький. У штатному розписі не міститься вказівки про закріплення конкретних кількості штатних одиниць Відділу претензійно-позовної роботи Центрального регіону Управлінні судового врегулювання проблемної заборгованості Департаменту по роботі з проблемною заборгованістю за конкретними населеними пунктами. Матеріали справи не містять також розпорядчих актів, які б доводили, що працівники відділу працюють в декількох територіальних одиницях, не містять доказів розподілу посадових обов`язків між працівниками відділу, а також будь-якого розпорядчого документа, який би визначав умови роботи позивача у певному робочому місці і який би доводив, що його посадові обов`язки пов`язані саме з м. Хмельницкий.

Відповідно до протоколу засідання правління АТ «Універсал банк» від 23 червня 2021 року № 24 підставою для скорочення працівників у м. Тернопіль та м. Хмельницкий було зменшення кількості справ за кредитними договорами внаслідок відступлення Банком прав вимоги за цими договорами іншим фінансовим компаніям. Тому вирішено було скоротити чотири посади, які займались цією заборгованістю в зазначених містах, в тому числі і посаду, яку обіймав позивач.

Проте суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки відповідачем не надано суду розпорядчих документів щодо закріплення конкретних штатних одиниць відділу у визначеній кількості за конкретними територіальними одиницями, на підставі яких можна визначити розташування робочого місця працівника, його посадові обов`язки, рішення власника про скорочення штатних одиниць не відділу, а посад в конкретних територіальних одиницях позбавило працівника права конкурувати з іншими працівниками відділу на залишення на роботі, тобто роботодавцем при звільненні позивача були порушені гарантії, надані йому ст. 42 КЗпП.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду не містить доводів його незаконності, а містить аналогічні доводи апеляційній скарзі на основне рішення суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.270 ЦПК України. суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення. Якщо суд не допустив негайного виконання рішення суду у випадках, встановлених статтею 430 цього кодексу.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

ОСОБА_1 подав на адресу суду заяву про ухвалення додаткового рішення, отже суд цю заяву задовольнив.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду, яким допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць і поновленні на роботі, оскільки це рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 24 січня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 18 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді: