Номер провадження: 22-ц/813/8011/22
Справа № 947/281/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Полікарпової О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення індексу інфляції від суми невиконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Державної казначейської служби України в Одеській області, просив стягнути з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на свою користь 48 895 грн. 89 коп., стягнення зазначеної суми виконати у спосіб примусового списання з Державної казначейської служби України.

В обґрунтування вказаних позовних вимог заявник зазначив, що 20 грудня 2010 року Київським районним судом м.Одеси в адміністративній справі №2-А-1289/10/1512 постановлено рішення, яким задоволено його позов до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Одеси про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м.Одеси виконати перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 квітня 2010 року.

Пенсійний фонд зазначене судове рішення виконав частково 03 січня 2012 року провів перерахунок пенсії за період з 09 квітня 2010 року по серпень 2011 року, нарахував ОСОБА_1 72 918 гривень 84 копійки, але виплату зазначеної суми не здійснив.

Лише 27 квітня 2019 року казначейство в порядку виконання судового рішення перерахувало на його рахунок недоотриману пенсію у сумі 74 121 гривень 95 копійок. Допущене Пенсійним фондом несвоєчасне нарахування передбачених Законом №796-ХІІ сум пенсії та невиплата донарахованих сум тривала з 20 квітня 2010 року по 27 квітня 2019 року. Зазначена обставина, на думку позивача є підставою для застосування ст.625 ЦК України та стягнення Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на його користь трьох відсотків річних та суми індексу інфляції.

Цивільне порушення, допущене Пенсійним фондом, а саме : несвоєчасне нарахування передбачених Законом № 796 -Х11 сум пенсії та невиплата донарахованих сум тривала з 20.04.20210 року по 27.04.2019 року.

Позивач зазначає, що судове рішення не було виконано ні Державою виконавчою службою, ні Пенсійним фондом державними органами - боржниками, обов`язок виконання якими рішень про стягнення коштів за законом покладено на Казначейство.

Виконавчий лист було передано на виконання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів до Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області.

27 квітня 2019 року Казначейство в порядку виконання судового рішення перерахувало йому недоотриману пенсію в сумі 74 121, 95 грн.

Зазначає, оскільки Держава (боржник) в особі її органів : ПФ, ДВС, Казначейства та протиправної поведінки останніх, не виконала свій обов`язок щодо його соціального забезпечення має нести відповідальність відповідно до ст.625 ЦК України сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і три проценти річних від простроченої суми.

Цивільне порушення, допущене Пенсійним фондом, а саме: несвоєчасне нарахування передбачених Законом № 796 -Х11 сум пенсії та невиплата донарахованих сум тривала з 20.04.20210 року по 27.04.2019 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку інфляційне збільшення за період з 25.04.2010 року по 26.04.2019 року становить 116 705 гривень 72 копійки .

Постановою Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у справі №52/17859/19 стягнуто з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 107 327 гривень 68 копійок у спосіб примусового стягнення з Державної казначейської служби України. , у числі стягнутих коштів 67 719, 83 грн індекс інфляції, решта розрахованого індексу інфляції в сумі 48 895 гривень 89 копійок (116 705,72 67 719, 83) з Держави Україна не стягнуті, у зв`язку із чим заявник і звернувся із вказаним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 24 250,62 гривень у спосіб примусового списання 24 250,62 гривень з Державної казначейської служби України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08 серпня 2022 року у справ № 947/281/22 в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції при винесенні рішення частково порушено норми матеріального права та не взято до уваги твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Вказує, що виплата доплати по перерахунку пенсії за судовим рішенням потребує фінансування з Державного бюджету, обсяги якого визначаються Законом Про Державний бюджет, водночас, Державним бюджетом на відповідні роки передбачено обмеження коштів щодо видатків на доплати по перерахункам пенсії за судовим рішенням, які до того ж виконуються в порядку черговості надходження, тому підстави для стягнення індексу інфляції відсутні.

Просить врахувати, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконання державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року у справ № 947/281/22 в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги управління зазначило, що Державна казначейська служба України є окремою юридичною особою, яка самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, в повному обсязі виконує свої завдання і функції і ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувала. ДКСУ здійснює казначейське обслуговування Державного бюджету України, виплата державних коштів з якого здійснюється за наявності відповідного бюджетного призначення. Позивач помилково ототожнює особу, яка завдала шкоду з Державною казначейською службою України та Державою України, державним бюджетом України та з особою, яка спричинила шкоду і повинна відповідати за дії інших органів державної влади Боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган, яким є ГУ ПФУ в Одеській області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомості про суб`єкта його виконання та спосіб виконання. Крім того, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню ст.625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, зазначило, що в повному обсязі підтримує доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби та просить її задовольнити.

Відповідно до приписів частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи розмір ціни позову у даній справі, який не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа розглядається в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення у інфляційних втрат і 3% річних від суми невиконання грошового зобов`язання.

20 грудня 2010 року Київським районним судом м. Одеси в адміністративній справі №2-А-1289/10/1512 постановлено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси виконати перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 квітня 2010 року.

Пенсійний фонд зазначене судове рішення виконав частково 03 січня 2012 року провів перерахунок пенсії за період з 09 квітня 2010 року по серпень 2011 року, нарахував ОСОБА_1 72 918 гривень 84 копійки, але виплату зазначеної суми не здійснив.

27 квітня 2019 року казначейство в порядку виконання судового рішення перерахувало на його рахунок недоотриману пенсію у сумі 74 121 гривень 95 копійок. Допущене Пенсійним фондом несвоєчасне нарахування передбачених Законом №796-ХІІ сум пенсії та невиплата донарахованих сум, на думку позивача, є підставою для застосування ст. 625 ЦК України та стягнення з Держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на його користь трьох відсотків річних та суми індексу інфляції.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є,

по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, у тому числі на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Таким чино, на правовідносини з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних, передбачене положеннями статті 625 ЦК України, є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20) дійшла висновку про те, що ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Ураховуючи те, що спір щодо нарахування, сплати та перерахунку соціальних виплат підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, спір за позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України також підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Спори, які виникають у судах у зв`язку з невиконанням суб`єктом владних повноважень своїх функцій (щодо його незаконних дій та/або зобов`язання до виконання таких повноважень), та ухвалення за результатами розгляду цих спорів судових рішень не змінює правову природу та характер правовідносин, які виникли між сторонами, а тому спори щодо порушення своїх зобов`язань суб`єктом владних повноважень, зокрема щодо перерахування, нарахування, виплати грошових сум, у тому числі після судового рішення або на його виконання, повинні розглядатись судами за юрисдикцією, визначеною відповідно до характеру цих правовідносин.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, враховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про відшкодування передбачених вказаною статтею грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

Зазначені правові висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), від 04 березня 2020 року у справі № 757/63985/16 (провадження № 14-556цс19) та постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 638/1620/20 (провадження № 61-3182св21).

Встановивши, що спір за вимогами ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України, виник внаслідок несвоєчасного виконання судового рішення у адміністративній справі, яким зобов`язано Управління Пенсійного фонду України виконати перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, апеляційний суд, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України з огляду на те, що такі вимоги підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно до приписів частини 1,2, 4 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У разі закриття апеляційним судом провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якої віднесено розгляд такої справи.

Враховуючи вищезазначене, рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 377, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2022 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення індексу інфляції від суми невиконання грошового зобов`язання закрити.

Роз`яснити позивачеві право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи до суду першої інстанції адміністративної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : П.Я.Ігнатенко

О.М.Полікарпова