КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №373/1607/21 Головуючий у 1 інстанції: Рева О.І.
провадження №22-ц/824/3337/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з ним у будинку АДРЕСА_1 та знаходиться на його утриманні. Він забезпечує гідні та належні житлово-побутові умови для проживання, навчання та дозвілля сина.

Зазначав, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання сина, матеріальної допомоги не надає, уникає контактів з позивачем та дитиною. Відповідачка створила іншу сім`ю та має від цього шлюбу дитину.

Вказує, що він працює водієм у ТОВ «Стейкагро» та отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою з місця роботи.

Враховуючи можливість відповідачки сплачувати аліменти на утримання сина вважає, що з відповідачки повинні стягуватись аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від 22 вересня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 908 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною 18 вічного віку.

Скарга обґрунтована тим, що задовольняючи позовні вимоги в частині визначення аліментів, суд першої інстанції не звернув увагу на майновий та сімейний стан відповідачки, яка крім старшої дитини має на утриманні ще одну дитину 2 років, яка зберігає фізіологічну потребу в присутності матері.

Звертає увагу на те, що про цю обставину суду повідомив у позові і позивач, відтак дана обставина не підлягає доказуванню в силу положень ч.1 ст.82 ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано положення ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1089 року, яка ратифікована постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, за якими держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При тому звертає увагу на те, що як зазначає апелянт, ознайомившись зі змістом оскаржуваного рішення, вважає, що воно прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає частковому скасуванню, але при цьому апеляційна скарга не містить жодного слова про те, в чому ж саме проявилося порушення норм процесуального права.

Апелянт не вірно, але звісно ж на свою користь, трактує положення ст.183 СК України. Там не зазначено, що розмір аліментів у вигляді 1/4 частки від доходів вважається безспірним у випадку наявності однієї дитини, а вказано розмір аліментів на одну дитину у вигляді 1/4 частки від доходів, і що той з батьків дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу на цей розмір. Якщо у відповідача ще декілька дітей, то це ніяким чином не впливає на законодавчо визначений розмір.

Вказує, що досить прикро чути від матері, яка проживає з дитиною у повній сім`ї, що сплата нею безспірного розміру аліментів на старшу дитину є дискримінацією прав молодшої дитини на належне їй. Мати несе однакові обов`язки до своїх дітей щодо належного їх забезпечення та виховання.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтями 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Наголошує, що він, як батько, що фактично сам виховує дитину, вживає всіх заходів відповідно до Конвенції ООН про права дитини для забезпечення фінансової можливості задоволення потреб дитини, у тому числі, і шляхом звернення до суду з даним позовом про стягнення мінімального розміру аліментів. Варто також зауважити, що прожитковий мінімум дитини віком від 6 до 18 років є більшим, чим дитини у віці до 6 років.

Апелянт вірно зазначає про відмінність майнового стану сторін, так як вона і її теперішній чоловік працюють та забезпечують спільну дитину.

Вказує, що ОСОБА_2 єдиний хто опікується сином ОСОБА_3 і йомувзагалі не зрозуміло, які потреби старшого сина у підвищеному забезпеченні він повинен доводити, як про те зазначає апелянт. У позовній заяві позивач не ставив вимогу про стягнення аліментів більше 1/4 частки доходів відповідача.

А відповідачка не надала суду докази, які б свідчили про її скрутний матеріальний стан.

Стягуючи з відповідачки аліменти у визначеному в позові розмірі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому судом враховано обставини, що передбачені ст.182 СК України, потреби дитини, можливості сторін, загальний матеріальний стан відповідача, його сімейний стан, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, навчанні, лікарських препаратах, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Позивач вважає, що суд першої інстанції з урахуванням розумності строків, забезпечив змагальність сторін, детально та повно дослідив всі матеріали справи, дав належну об`єктивну оцінку доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у справі про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги ніяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року повністю відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, як ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, і є наявними всі підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, в порядку визначеному п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України та з підстав ст.375 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийняв до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, вважав їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Суд виходив з принципу розумності та справедливості заявлених позовних вимог, враховуючи спільний обов`язок батьків в утриманні дитини, а також того, що відповідачка не виконує своїх обов`язків по утриманню дитини, має працездатний вік та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.11.2019 року у справі №753/10007/19 шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. 06.08.2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї (актовий запис №1336) розірвано.

Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві 21.11.2012 року зроблено відповідний запис про народження за №4185, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.11.2012 року.

Як встановлено судом та вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу 28.02.2020 ОСОБА_1. , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , про що Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис за №274. Після державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Син сторін по справі ОСОБА_3 проживає разом з батьком по АДРЕСА_1 та знаходиться на його утриманні. Мати дитини ОСОБА_1 у вихованні та утриманні сина участі не приймає. Зазначені обставини встановлені актом обстеження умов проживання від 07.09.2021 року депутата Переяславської міської ради Анікієва Ю.І., довідками №26-24-402 та №26024-403 від 07.09.2021 року старости сіл Гайшин, Гребля, Чирське виконавчого комітету Переяславської міської ради, та довідкою Гайшинської гімназії Переяславської міської ради, де навчається малолітній ОСОБА_3 .

Позивач працює водієм у товаристві з обмеженою відповідальністю «Стейкагро», де отримує заробітну плату, що підтвердив довідкою підприємства №СА00-000015 від 08.09.2021 року.

Спірні правовідносини регулюються главою 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання» розділу ІІІ «Права та обов`язки матері, батька і дитини» СК України.

Так, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За ч.1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

На підставі викладеного, так якпозивач звернувся до суду з вимогою про стягнення аліментів в позовному провадженні, то суд судом вірно застосовано аналогію закону відповідно до положень ч.1 ст.10 СК України, якими передбачено, що в разі неврегулювання певних сімейних відносин цим Кодексом, іншими нормативними актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Колегія суддів приходить до висновку, що дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості заявлених позовних вимог, враховуючи спільний обов`язок батьків в утриманні дитини, а також того, що відповідач не виконує своїх обов`язків по утриманню дитини, має працездатний вік та можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд першої інстанції вірно вважав доцільним стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: