ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7861/22 Справа № 202/5107/21 Суддя у 1-й інстанції - Костеленко Я. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року та ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ДТЕК Дніпровські електромережі, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпровські енергетичні послуги про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповіді ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» від 07 вересня 2020 року йому стало відомо про заборгованість за спожиту електричну енергію за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 2999,78 грн., яка виставлена на показники лічильника 2988,0 день і 2602,0 ніч за період з 01 січня 2019 року до 30 вересня 2020 року. Вказані показники були надані з АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі», з якими він не погоджується, оскільки вважає, що вони були значно нижчі ніж ті, що вказані у відповіді, у зв`язку з чим він звернувся до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» і отримав відповідь про те, що фіксацію показників лічильника здійснює АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» і працівники ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» не мають права їх коригувати.

Позивач 05 квітня 2021 року звернувся до центру обслуговування клієнтів Синельниківського відділення АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з проханням зробити Акт звірки показників його лічильника і даних по сплаті за спожиту електричну енергію з даними контрольного огляду засобів обліку побутових клієнтів за період з 01 січня 2019 року до 30 вересня 2020 року. Однак 27 квітня 2021 року отримав відповідь щодо обсягів спожитої електричної енергії за вказаний період, які були надані без показників лічильника і суттєво відрізнялися від тих обсягів, які він спожив, а саме у відповіді зазначено, що позивач споживав: у лютому місяці - 179,0 квт.;

у березні місяці 192,0 квт.;

у квітні місяці - 186,0 квт.;

у травні місяці - 4813,0 квт.;

у червні місяці - 1332,0 квт.;

у липні місяці - 1757,0 кв.

Тобто у зимові місяці (опалювальний період) було використано в рази менше електричної енергії чим у літні місяці.

В подальшому позивач звернувся до голови правління АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» і надав свою порівняльну таблицю, де чітко вбачається, що надані показники АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» за нібито спожиту електроенергію в розмірі 11087,0 квт. завищені, тоді як на його лічильнику всього спожито 5688 квт.

16 травня 2020 року контролер зафіксувала показники лічильника позивача 2721,0 квт. - день, і 2492,0 квт. - ніч. Ці показники контролер записала до журналу, у якому позивач теж розписався.

Відповідь на свій лист від голови правління позивач не отримав як не отримав і інформацію про контрольний огляд засобу обліку.

12 липня 2021 року позивач повторно листом звернувся до голови правління АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з проханням надати Акт звірки показників лічильника за період з 01 січня 2019 року до 30 вересня 2020 року, які вони зобов`язані фіксувати та передавати ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги». У відповідь 05 липня 2021 року отримав лист, після нібито корегування без показників лічильника і які знову не відповідають дійсності. Станом на 30 вересня 2020 року за показаннями позивача на лічильнику 5688,0 квт., а насправді позивач нібито спожив електроенергії - 7539,0 квт.

Позивач вважає, що, внесення неправдивих показань до офіційних даних, не проводячи на його вимогу Акту звірки спожитої ним електричної енергії, у нього виникла заборгованість за спожиту електроенергію перед ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», тобто вказаними діями адміністрація АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» порушує його права як споживача.

Просив суд зобов`язати АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» провести звірку розрахунків за спожиту ним електричну енергію за період з 01 січня 2020 року до 30 вересня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , та судові витрати по справі покласти на відповідача.

Разом з цим, позивачем 18 серпня 2022 року подавалась заява про зміну предмету позову, яка ухвалою суду від 07 вересня 2022 року повернута позивачеві без розгляду на підставі положень ст. 183 ЦПК України (а.с.226).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю з підстав невідповідності способу захисту, передбаченому ст.ст.15,16 ЦК України (а.с.234-236 Том І).

Не погодившись з рішення та ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати як рішення суду, так і ухвалу, та ухвалити нове рішення з урахуванням зміни предмету позову, яким його змінені позовні вимоги задовольнити (а.с. 1-4 Том ІІ).

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії договору дарування жилого будинку від 01 березня 2002 року позивач ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що на даний час позивач не є власником вказаного житлового будинку.

Однак, судом першої інстанції також встановлено з рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2009 року, яке набрало законної сили 13 жовтня 2009 року, що власник будинку ОСОБА_2 не є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим у задоволенні позову про стягнення з нього заборгованості за електричну енергію було відмовлено.

Акт про порушення правил користування електричною енергією був складений у відношенні позивача ОСОБА_1 , як на користувача електричних послуг.

Отже, судом було встановлено та, в силу ч.5 ст. 82 ЦПК України, не доказується при розгляді іншої справи, обставини того, що хоча позивач і не є власником вказаного житлового будинку, однак він в ньому проживає, оплачує комунальні послуги і відповідно є користувачем електричних послуг, у зв`язку з чим посилання відповідача і третьої особи на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі є необґрунтованими та не спростовані відповідачем, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

В той же час суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді зобов`язання відповідача провести звірку розрахунків за спожиту електричну енергію є неналежним способом захисту, який не відповідає передбаченим способам ст.ст.15,16 ЦК України, з чим також погоджується колегія суддів.

Разом з цим, судом першої інстанції відзначено, що суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом першої інстанції вірно встановлений характер спірних правовідносин та визначено, що позивач обрав способом захисту своїх прав зобов`язання відповідача провести звірку розрахунків за спожиту електричну енергію.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, про що зазначено в п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача, а спір у цій справі виник у зв`язку з тим, що на думку позивача надані відповідачем показники спожитої їм електричної енергії є завищеними, у зв`язку з чим він просить суд зобов`язати відповідача здійснити звірку розрахунків за спожиту електричну енергію, однак задоволення цієї заявленої позивачем вимоги не призведе до поновлення його майнових прав, оскільки сама по собі різниця показників лічильника, які зазначає позивач, та показників лічильника, якими володіє відповідач, не призводять до фактичної втрати позивачем грошових коштів та несуть суто інформативний характер.

За загальним правилом якщо позивач вважає, що показники спожитої їм електричної енергії є завищеними і сума боргу за користування електричною енергією є необґрунтованою, то належним і ефективним способом захисту прав споживача є вимога про визнання боргу безпідставним та зобов`язання постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість.

Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18.

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не є встановленими, а спосіб захисту, за яким позивач звернувся до суду, не відповідає положенням ст. 16 ЦК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Також колегія суддів зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції, що доказування, в силу ч.6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватись на припущеннях, при цьому інших доказів, які не були досліджені судом першої інстанції апелянт не надав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатній мірі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, характер правовідносин, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Розглядаючи апеляційну скаргу в частині оскарження ухвали суду від 07 вересня 2022 року, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно застосовані норми ст.ст.49, 183 ЦПК України та є вірним висновок про невідповідність поданої позивачем ОСОБА_1 18 серпня 2022 року зміненої позовної заяви, яка, в силу ст. 175 ЦПК Укаїни, не відповідає встановленій формі та змісту, за своєю суттю має ознаки заяви про зміну предмету позову, яку належить подавати суду не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі, що відбулось 07 грудня 2021 року.

Враховуючи, що провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, однак позивачем такий встановлений строк для звернення до суду із заявами з процесуальних питань порушений, клопотання про поновлення строку позивачем не подавалось, що не спростовано останнім і в апеляційній інстанції, тому, в силу ч.4 ст. 183 ЦПК України, таку заяву належить повернути без розгляду, як вірно і вирішено судом першої інстанції.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року та ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта