Справа № 2-389/10
Провадження № 4-с/604/3/22
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

при секретарі Дериш М.Ю.

представника скаржника адвоката Ільків С.М.

представників ДВС Харитонова В.П.

Шкільняка В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Підволочиську Тернопільської області скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на дії Підволочиського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови про закриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник «Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду із скаргою до Підволочиського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанов про закінчення виконавчого провадження посилаючись на те, що на примусовому виконанні в Підволочиському відділі державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебував виконавчий лист № 2-389, виданий Підволочиським районним судом Тернопільської області 05.08.2010 року про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 34/08-КЛ від 09.07.2018 року, а саме: сідловий тягач Е IVECO 440 Е 43Т, 2002 р. в., реєстраційний номер кузова НОМЕР_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого 1ВРЕВ УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 13.06.2008 року; - Н-причіп-платформа - Е RENDERS EURO 100, 1996 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 ,виданого 1 ВРЕВ УДАІ УМВСУ в Тернопільській області 03.07.2008 року; - Н-причіп-платформа - Е ПП VAN UOLL, 1997 р. в., реєстраційний номер НОМЕР_6 , номер шасі НОМЕР_7 ,що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого 1 ВРЕВ УДАІ УМВСУ в Тернопільській області03.07.2008 року. Разом із тим, на примусовому виконанні в Підволочиському відділі державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано- Франківськ) перебував виконавчий лист № 2-389, виданий Підволочиським районним судом Тернопільської області 05.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Індустріально-Експортний Банк» (після зміни найменування - АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК»), 1700 грн. держмита, 120 грн. витрат на ІТЗ. На запит Банку державним виконавцем 18.07.2022 року отримано відповідь про те що 26.11.2021 року виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 59818950 та № 59323439, у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_1 . Вважають, що вказані постанови винесені протиправно і підлягають до скасування з огляду на те, що державним виконавцем такі постанови не були своєчасно направлені стороні виконавчого провадження, що порушило їх право бути обізнаною про факт винесення такої постанови та на своєчасне здійснення заходів для запобігання порушення її прав, оскільки зобов`язання яке виникло у померлого ОСОБА_1 допускає правонаступництво. У разі смерті фізичної особи державний виконавець повинен був перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво чи ні. Попри те, державним виконавцем перед винесенням оскаржуваних постанов не було перевірено того, чи допускають вказані відносини правонаступництво та не здійснено відповідних дій (звернення в відповідну ДНК чи приватного нотаріуса щодо заведення спадкової справи, видачі свідоцтва про право на спадщину). В свою чергу закінчення виконавчого провадження у відносинах, що допускають правонаступництво без вчинення вище перелічених дій позбавило стягувача можливості ініціювати питання про заміну сторони виконавчого провадження. Разом із тим, закінчене виконавче провадження позбавляє стягувача можливості здійснити дії, спрямовані на заміну сторони виконавчого провадження, оскільки останнє не може бути розпочате знову, а отже, судове рішення, яке є обов`язковим до виконання, не може бути виконаним через незаконні постанови державного виконавця. Посилаються на те, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником можлива у разі скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження. Крім того, вважають що державний виконавець,отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту З частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Проте в матеріалах справи наявна фотокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, котра перекладена із польської мови, однак не засвідчена належним чином. Матеріали справи не містять офіційних відомостей щодо смерті ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просять визнати постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із смертю боржника протиправними та скасувати.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала з мотивів у ній викладених та просить задоволити. Крім того, доповнила, що матеріали справи не місять офіційних відомостей смерті боржника ОСОБА_1 , а надана копія свідоцтва про смерть належним чином не завірена. Окрім того, незрозумілим є той факт, яким чином вказана копія з`явилась у матеріалах виконавчого провадження, позаяк будь-яких заяв щодо доручення такої копії від родичів боржника до матеріалів виконавчого провадження не долучено, як і реєстрація вказаного свідоцтва через вхідну кореспонденцію виконавчої служби. У зв`язку з чим просить вимоги скарги задовольнити у повному обсязі.

Представник Підволочиського відділу ДВС проти задоволення скарги заперечив та пояснив, що державну реєстрацію факту смерті особи через компетентні органи отримати не вдалось, оскільки боржник ОСОБА_1 помер на території республіки Польщі, де і відповідно видано свідоцтво про смерть, а тому повторна реєстрація смерті особи на території України у відповідних органах законодавством не передбачена. Крім того, копію свідоцтва про смерть отримано державним виконавцем від родичів померлого боржника ОСОБА_1 в процесі виконання рішення суду та долучено до матеріалів виконавчого провадження. Вважають, що залучення правонаступника можливе лише щодо юридичних осіб, а вданому випадку боржником являється фізична особа, спадкоємці якої відсутні. У зв`язку з чим постанови про закінчення виконавчого провадження є законними, а скарга скаржника безпідставною та такою що до задоволення не підлягає.

Суд, заслухавши пояснення та представника скаржника, міркування представника відділу державної виконавчої служби, проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що доводи скаржника є підставними, а скарга на постанови про закриття виконавчого провадження такою що підлягає до задоволення, виходячи із наступних міркувань:

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Значення обов`язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" (Заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява №589498/00, п. 34). Аналогічний висновок міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п.40).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, гарантовано право на справедливий судовий розгляд та закріплено принцип доступу до правосуддя.

У абзаці 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно із ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З вищенаведеного вбачається, що постанова про закінчення виконавчого провадження надсилається адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром.

Отже, доказом виконання приписів частини першої статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", п. 8 розділу ІІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за №699/30567 та п. 5 розділу IV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 року №2432/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.08.2016 р. за №1126/29256, а саме відправки відповідальною особою органу державної виконавчої служби постанов про закінчення виконавчого провадження протягом 24 годин з моменту формування журналу реєстрації вихідної кореспонденції - це відомості про поштові відправлення оформлені працівником органу поштового зв`язку з проставленням підпису останнього та відбитком календарного штемпеля, які повернуті відправнику.

Вказаний висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 07.07.2022 року в справі № 918/539/16, в якій водночас зазначено, що «відсутність доказів направлення Сарненським районним ВДВС постанови від 28.08.2020 про закінчення виконавчого провадження № 53290036 зокрема, Сарненській місцевій прокуратурі, свідчить про порушення прав останньої бути обізнаною про хід виконавчого провадження та на здійснення своєчасних процесуальних заходів для запобігання порушенню її прав та охоронюваних законом інтересів».

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 04.02.2022 року в справі № 925/308/13-г звернула увагу, що Верховний Суд у постановах від 09.10.2019 року та від 11.10.2019 року в справі № 910/22695/13 сформулював висновок щодо належної реалізації права сторони у виконавчому провадженні щодо обізнаності про стан виконавчого провадження лише у випадку вчинення виконавцем дій, спрямованих на надсилання документів у встановленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

З наведеного вище вбачається, що не направлення стороні виконавчого провадження постанови про закінчення виконавчого провадження порушує право сторони виконавчого провадження бути обізнаною про факт винесення такої постанови та на своєчасне здійснення заходів для запобіганню порушення її прав.

Крім того, згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, після смерті ОСОБА_1 у спадкову масу увійшло рухоме майно, на яке звернуто стягнення за рішенням суду та зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Правовідносини ж у свою чергу допускають правонаступництво.

У постанові КЦС ВС у справі № 390/2041/17 від 20.05.2020 року суд зазначив, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18).

У відповідності до положень п. 7 ч. 3 ст. 2, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

За п. 2 ч. 1 ст. 40 згаданого Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження. Примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі ч. 1 ст. 442 ЦПК України: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Так, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 15 цього Закону.

На стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому ст. 442 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених ст. 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи ст. 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями ст. 55 цього Кодексу.

Таким чином, вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження слід з урахуванням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення, заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі ст. 55 ЦПК України.

У такому випадку, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у ч. 5 ст. 442 ЦПК України.

Процесуальне правонаступництво в розумінні ст. 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового провадження, включаючи й стадію виконання судового рішення.

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження.

Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі відкритого виконавчого провадження.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 6 розділу І Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача, одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому ч. 5 ст. 15 цього Закону.

У свою чергу, ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У силу п. 12, 13 Інструкції у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Закону України «Про виконавче провадження».

Як уже зазначалося, згідно з п. 3 ч. 1-2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту З частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження, виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Вказана позиція викладена у постанові ВП ВС від 03.11.2020 року в справі № 916/617/17.

Разом із тим, як убачається із матеріалів справи, зокрема відповіді Підволочиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції № 331/26.8.4-01 від 05.10.2022 року, що в архіві відділу та в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян перевірено та не виявлено актового запису про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перевірку наявності актового запису про смерть проведено по первинних та по поновлених актових записах відповідно до чинного законодавства, у тому числі за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

З пояснень представника відділу ДВС реєстрація факту смерті ОСОБА_1 не може бути проведена у актах цивільного стану на території України, оскільки останній помер у Польській республіці, а копію свідоцтва про смерть надала дружина померлого.

Разом з тим, будь-яких письмових доказів, щодо неможливості проведення реєстрації смерті на території України від відділу реєстрації актів цивільного стану суду не надано. Крім того, не надано належним чином засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_1 , посвідчену апостилем, не перевірено можливих спадкоємців та осіб, що прийняли спадщину після його смерті.

Таким чином, Державним виконавцем не вжито усіх передбачуваних Законом заходів, щодо перевірки факту смерті боржника та його спадкоємців, а в подальшому вирішення питання, щодо можливого зупинення виконавчого провадження, чи закриття у відповідності до вимог Законодавства.

В свою чергу, закінчення виконавчого провадження у відносинах, що допускають правонаступництво без вчинення вище перелічених дій позбавило стягувача можливості ініціювати питання про заміну сторони виконавчого провадження. Разом із тим, закінчене виконавче провадження позбавляє стягувача можливості здійснити дії, спрямовані на заміну сторони виконавчого провадження, оскільки останнє не може бути розпочате знову, а отже, судове рішення, яке є обов`язковим до виконання не може бути виконаним через незаконні постанови державного виконавця.

Згідно ч.2 ст.. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За вказаних встановлених обставин, суд вважає порушеними права скаржника, а тому скарга підлягає до задоволення, шляхом визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов про закінчення виконавчого провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 442, 447 ЦПК України, ст.ст. 15,28,34,39,55, Закону України «Про виконавче провадження» суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на дії Підволочиського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про скасування постанови про закриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати постанову головного державного виконавця Підволочиського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харитонова В.П. про закінчення виконавчого провадження від 26 листопада 2021 року у виконавчому провадженні № 59323439 неправомірною та скасувати.

Визнати постанову головного державного виконавця Підволочиського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Харитонова В.П. про закінчення виконавчого провадження від 26 листопада 2021 року у виконавчому провадженні № 59818950 неправомірною та скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Підволочиського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) усунути виявлені порушення та вжити усіх передбачуваних заходів щодо виконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається до Тернопільського Апеляційного суду Тернопільської області через Підволочиський районний суд протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя