н/п 2/490/1705/2022 Справа № 490/1838/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Гуденко О.А., секретар судового засідання Савенко Є.В., Марченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути на її користь з ДКС України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду в загальному розмірі 4 830 951, 19 грн., посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», конституцію україни, положення ст. 23, 1176 ЦК України .

В обгрунтування позову посилалася на те, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2021 року у справі 484/4383/17 ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано через недоведеність, що в її діяннях є склад кримінального правопорушення.

Херсонський апеляційний суд ухвалою від 14 вересня 2021 року у справі 484/4383/17 виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення. Стороною обвинувачення не надані жодні докази на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті стосовно виконання свого злочинного плану ОСОБА_1 , факту протизаконного психічного впливу у формі зловживання довірою, тощо. Також не підтверджений факт про надання згоди 28.08.2017р. ОСОБА_1 щодо наданні грошових коштів за надання послуг.

Зазначає, що судом встановлено , що прокурор не спростував наявність у діях співробітників правоохоронних органів та ФОП ОСОБА_2 ознак провокаціїзлочину, в поведінці ФОП ОСОБА_2 , який намагався у будь-який спосіб надати мені неправомірну вигоду 18.09.2017 року мала місце провокація.

Таким чином, протиправними діями органів державного обвинувачення їй було завдано моральної шкоди, яка виражається у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації людини, громадянина, працівника та державного службовця.

Затягування досудового слідства органами обвинувачення, зухвале ігнорування її прав як громадянина України, приниження честі та гідності, ділової репутації, позбавлення можливості протягом чотирьох років реабілітуватися в очах рідних, друзів та колег, дуже сильно пригнічувало її морально, а стан здоров`я погіршився.

За таких обставин, вона потребувала лікування та обстеження, вимушена була звертатися за консультаціями до спеціалістів різного рівня, купувати лікарські препарати, що потребувало великих затрат, як грошових засобів так і часу, а також додаткових життєвих зусиль.

Протягом тривалого часу, її життя було цілеспрямовано направлено на захист порушених, органами держави, моїх прав та свобод, які гарантовані мені державою. Безвідповідальне ставлення органів обвинувачення до виконання своїх посадових обов`язків, затягування досудового слідства, завдало їй сильних, як фізичних так і моральних страждань, а усвідомлення того, що за всім стоять державні органи, які повинні не порушувати, а захищати права громадянина, знищувало віру у справедливість.

Багаточисленні поїздки до правоохоронних органів різного рівня, суду, вимушеність звернення за правовою допомогою до адвоката призвели до значного погіршення її здоров`я, морального опустошення та скрутного матеріального становища.

Більше чотирьох років вона перебувала під кримінальним переслідуванням, поки Верховний суд остаточно не залишив в силі виправдувальний вирок і не встановив її невинуватість.

18.09.2017 року вона була затримана та 5 днів перебувала у СІЗО. Сам по собі факт тримання під вартою європейською спільною визнаний жорстоким поводженням, катуванням. Під час знаходження в СІЗО вона зазнала фізичного та психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів, співкамерників, для неї це було вкрай тяжким.

Їй та близьким людям та родичам довелось швидко шукати та збирати грошові кошти в розмірі 400000 грн., щоб внести заставу. Відповідні обставини призвели її до скрутного матеріального становища. Всі збережені грошові кошти, які вона збирала на майбутнє життя на лікування, на ремонт власного житла, на навчання донці, довелось передати в суму застави.

Під час відсторонення від посади та подальшого кримінального переслідування вона втратила честь та гідність, а також ділову репутаціюяк людини, громадянина, працівника та державного службовця, оскільки її звинувачували спочатку у хабарництві, а потім у шахрайстві. Вона позбулась можливості нормально працювати та утримувати свою родину, враховуючи, що її доходи були єдиним джерелом їх утримання. Тривалий час вона була обмежена у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно неї було застосовано домашній арешт та особисте зобов`язання.

22 липня 2022 року надійшов відзив від Миколаївської спеціалізованої прокуратуриу військовій та оборонній сфері , в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування своїх заперечень посилаючться не необгрунтованість розрахунку розміру та періоду моральної шкоди позивачем, ненадання позивачем належних та допустимих доказів про перевищення розміру відшкодування моральної шкоди у визначеному законом розміру такої шкоди, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 47 місяців перебування під слідством та судом. Також необгрунтованим є розрахунок сум , сплачених позивачем за надання правової допомоги, адже не доведено, що розмір таких витрат був неминучим та обгрунтованим, не надано і документального підтвердження оплати захиснику здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

24.09.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача.

Відзиву від відповідача ДКС України на позов від відповідача не надходило, свою позицію представник відповідача виклав у судових дебатах.

Ухвалою суду від 14.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом.

Ухвалою суду від 19.10.2022 року поновлено судовий розгляд цивільної справи в порядку ст. 244 ЦПК України для та з`ясування належного кола учасників справи .

24.10.2022 року позивачкою подана заява, в якій вона просить визначити відповідачем у справі Державу Україна в особі Державної казначейської служби україни та задвіольнити її позовні вимоги в повному обсязі шляхом стягнення коштів з держави Україна через ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України.

Ухвалою суду від 01.11.2022 року залучено в якості відповідача державу Україна в особі Державної казначейської служби України по справі за позовом ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду.

Позивачка та представник позивача в останнє судове засідання надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, наполягають на задоволенні позовних вимог.

В минулому судовому засіданні позивачка суду пояснила, що зазнала значних моральних страждань під час незаконного її притягнення до кримінальної відповідальності, які полягали у приниженні її честі та гідності, а також ділової репутації як людини, громадянина, працівника та державного службовця. Вона на той час більше 10 років вже працювала в Первомайській міські раді, мала репутацію чесної людини та квалфікованого фахівця. Таке безпідставне приниження її честі та гідності, ділової репутації протягом чотирьох років, неможливість реабілітуватися в очах рідних, друзів та колег, дуже сильно пригнічувало її, в зв`язку з чим стан здоров`я погіршився. Також на час відсторонення від роботи вона втратила єдине джерело існування , її невеликі накопичення на освіту єдиної доньки в неї були вилучені та арештовані, тож її 18-річна донька вимушена була не йти вчитися до вишу, а поїхати на заробітки до Польші, щоб утримувати себе, матір, та дідуся. Батько озивачки на той час був невиліковно хворий, не міг сам себе обслуговувати, за ним постійно був потрібен сторонній догляд та значні кошти на лікування, вона не могла йому це забезпечити. Тож вона зазначали значних душевних хвилювань, що її позбавили можливості підтримувати найдорожчих їй людей.

Все це потягло погіршення стану її здоров`я, їй довго не могли поставити діагноз, аж поки не виявили захворювання щитоподібної залози , чке за поясненнями лікарів виникло саме через нервові навантаження та стрес. Лікується вона всі ці роки і по теперішній час. Після внесення застави, після відсторонення вона вже не мала змоги повноцінно лікуватись, оскільки не мала на це коштів та перебувала у надзвичано скрутному матеріальному становищі. Дані обставини безповоротно негативно вплинули на її стан здоров`я.

Багаточисленні поїздки до правоохоронних органів різного рівня, суду, вимушеність звернення за правовою допомогою до адвоката призвели до скрутного матеріального становища. Вона не могла навіть сплатити невеликий кредит на заміну вікон в оселі.

Протягом тривалого часу все її життя було цілеспрямовано направлено на захист порушених її прав та свобод. Безвідповідальне ставлення органів обвинувачення до виконання своїх посадових обов`язків, затягування досудового слідства, завдало їй сильних як фізичних , так і моральних страждань, а усвідомлення того, що за всім стоять державні органи, які повинні не порушувати, а захищати права громадянина, знищувало віру у справедливість. У м. Первомайськ вона була публічною особою, займала керівні посади, постійно користувалася повагою серед колег та мешканців міста, оскільки завжди працювала для людей, слідувала законам справедливості. Але після пред`явлення підозри, її знайомі та колеги почали уникати її, деколи виявляли зневагу до її гідності та засуджували, що завдавало сильних моральних страждань. А ті друзі, що не відвернулися- тільки і говорили та питали про рух кримінальної справи, що зайвий раз завдавало їй болю.

З 18.09.2017 вона перебувала 5 днів за решіткою, під час знаходження в СІЗО зазнавала фізичного та психологічного тиску з боку працівників правоохоронних органів, співкамерників, вона була злякана, тремтіли руки, наступали панічні атаки

В подальшому весь цей час вона була обмежена у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно неї було застосовано домашній арешт та особисте зобов`язання, а отже не могла виїжджати до батьків, на відпочинок, навіть на лікування.

Зазначила, що час, протягом якого вона знаходилася у статусі «обвинувачена» і не могла зняти із себе це клеймо, будь-яка компенсація моральної шкоди, не може бути прирівняною до дійсних страждань та переживань особи, тому будь-який її розмір має умовний вираз, а відтак вважає, що ніякі грошові кошти не повернуть їй втрачений спокій та здоров`я, приниження честі, гідності та ділової репутації, та тому моральна шкода має бути справедливим еквівалентом, того пекла, в якому вона та її сім`я жили протягом останніх чотирьох років.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Хмельницький В.С. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, зважаючи на неправильно визначений позивачем спосіб захисту порушеного права.

Представник відповідача Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Довбня В.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з викладених у відзиві підстав. Звернув увагу суду на те, що розмі моральної шкоди є необгрунтованим та надто завищеним, спрямованим на безпідставне збагачення, а не на достатню компенсацію завданої шкоди.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно достатті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, серед іншого громадянинові відшкодовується (повертаються) також моральна шкода.

Згідно зіст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються наряду з іншим і моральна шкода.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 13 зазначеного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди » №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що з 2006 року позивачка обиралася депутататом Первомайської міської ради, з 29.04.2010 р по 04.12.2020 р. позивачка обіймала посаду заступника Первомайського міського голови по комунальній власності, земельних відносин та архітектурних питаннях.

Згідно рішення 4-ї позачергової сесії 7-го скликання Первомайської міської ради від 17.12.2015 № 12 ОСОБА_1 затверджено заступником Первомайського міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурних питаннях виконавчого комітету Первомайської міської ради.

Згідно рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 22.01.2016 р. №1 "Про розподіл функціональних обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, першим заступником міського голови, заступником міського голови та керуючою справами виконавчого комітету міської ради" на заступника Первомайського міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурних питаннях виконавчого комітету Первомайської міської ради ОСОБА_1 покладені наступні обов`язки, серед яких координує та контролює діяльність управління містобудування, архітектури, комунальної власності та земельних питань міської ради, яке в свою чергу здійснює організацію та контроль за надходженням до бюджету плати за землю з фізичних осіб, в тому числі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, плати за тимчасове користування місцями розташування об`єктів зовнішньої реклами; здійснює організацію виконання рішень ради, виконавчого комітету, розпоряджень і доручень міського голови; тощо - за дорученням міського голови .

31 липня 2017 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст. 368 КК України: прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди службовою особою, кримінальне провадження № 0000321. За заявою потерпілого від 31.07.2017 року до начальника УСБ України у Миколаївській області, в якій він просив вжити заходів до заступника міського голови м. Первомайська Свідерко С.В., яка вимагає від нього 25000 грн. за сприяння у розміщення зовнішніх рекламних конструкцій у м.Первомайську. Вказана заява була направлена 31.07.2017р. військовому прокурору Миколаївського гарнізону Південного регіону України.

Постановою від 31.07.2017 року військового прокурора Південного регіону України доручено проводити досудове розслідування слідчому військової прокуратури Миколаївського гарнізону Південного регіону України.

Слідчим суддею Апеляційного суду Миколаївської області Міняйло М.П. у вказаному кримінальному провадженні ухвалою від 03.08.2017 року за клопотанням прокуроранадано дозвіл строком на 60 днів на проведення негласних слідчих дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, шляхом спостереження, відбору та фіксації змісту телефонних розмов, іншої інформації та сигналів, які передаються телефонними каналами зв`язку абонентськими номерами, якими користується ОСОБА_1 ; візуальне спостереження за ОСОБА_1 , та її поведінкою або тих, з ким вона контактує у публічно доступних місцях з використанням відеозапису, фотографування, спеціальних технічних засобів для спостереження; уадіо, відео контролю розмов або інших звуків, рухів та дій ОСОБА_1 , пов`язаних з її діяльністю або місцем перебування.

13.09.2017 року прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону винесена постанова про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту стосовно ОСОБА_1 з метою перевірки спрямованості її намірів та спостереження за поведінкою починаючи з 13.09.2017р. строком не більше 60 днів зі використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів шляхом огляду помітки та вручення ОСОБА_1 грошових купюр в сумі 25 000 грн. із визначеними серіями та номерами.

Відповідно до постанови прокурора військової прокуратури Миколаївського гарнізону про використання заздалегідь ідентифікованих (помічених) засобів від 13.09.2017р. вирішено при проведенні контролю за вченням злочину використати заздалегідь ідентифіковані (помічені) засоби шляхом огляду, помітки та вручення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 25000 грн. із серіями та номерами.

15.09.2017 року слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва за клопотанням слідчого військової прокуратури Миколаївського гарнізону був наданий дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях, службових кабінетах Первомайської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 з метою виявлення та відшукання документів, проектів документів, чорнових записів, електронних документів, які містяться файлах і папках на комп`ютерних носіях інформації, що стосується звернення, розгляду, отримання дозвільних документів на розміщення зовнішньої реклами на території м.Первомайська Миколаївської області.

Відповідно до протоколу обшуку від 18.09.2017 року в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄДРСР за № 0000321 під час обшуку кабінету №303 першого заступника міського голови в приміщенні за адресою: вул. Грушевського, 3 в м.Первомайську Миколаївської області виявлені та вилучені ноутбук та відеореестратор.

19.09.2017 року слідчим суддею Центрального районного суду м.Миколаєва за клопотанням слідчого військової прокуратури Миколаївського гарнізону був наданий дозвіл на проведення обшуку у службовому кабінеті ОСОБА_1 як заступника міського голови по комунальній власності, земельних відносин та архітектурних питань виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області, з метою виявлення та відшукання грошових коштів в сумі 25000грн., які належать заявнику, документів і речей, які містять на собі сліди злочину.

Відповідно до протоколу затримання 18.09.2017 року о 16:53 год. ОСОБА_1 було затримано у службовому кабінеті. Того ж дня був проведений особистий обшук її як підозрюваної, вилучено її власні ювелірні вироби.

На підставі постанови прокурора від 18.09.2017 року було проведене її освідування, під час якого були відібрані змиви з рук ОСОБА_1 .

Під час обшуку 18.09.2017 року за місцем її проживання на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.09.2017 р. були виявлені та вилучені паспорт для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , лист бронювання квитків, 1600 доларів США, мобільний телефон Prestigio з карткою мобільного оператора, на які в подальшому було накладено арешт ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.09.2017 року.

Так, 19.09.2017 року позивачку було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України.

20.09.2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва до підозрюваної ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід тримання під вартою до 18.11.2017 року та визначено заставу в розмірі 400 000 грн.

21.09.2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва до ОСОБА_3 застосовано захід забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення від посади до 18.11.2017 року.

11.10.2017 року ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_4 задовольнити частково. Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 вересня 2017 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати житло за місцем проживання з 20.00 год. до 08.00 год. наступного дня, - строком до 18.11.2017 р. включно.

Відповідно до ст. 195 КПК України, було покладено на неї наступні обов`язки: - не відлучатися із м. Первомайськ Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

17.11.2017 року ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 18.12.2017 року з покладенням обов`язків зазначених в ухвалі колегії суддів судової палати Апеляційного суду Миколаївської області від 11.10.2017 року. В задоволенні клопотання прокурора про продовження строків дії відсторонення від посади заступника Первомайського міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурних питаннях виконавчого комітету Первомайської міської ради - відмовлено.Зобов`язано ТУ ДСА в Миколаївської області повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 400 000 грн., що вносилися в якості застави від 21.09.2017 року.

Відповідно до обвинувального акту від 13.12.2020 року, яким було змінено обвинувачення з ч.3 ст. 368 КК України на ч.1 ст. 190 КК України ( заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), ОСОБА_1 обвинувачувалась у тому, що будучи заступником міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурних питаннях виконавчого комітету Первомайської міської ради, у 7-му ранзі посадової особи місцевого самоврядування в межах ІV-ої категорії посад в органах місцевого самоврядування, 18.09.2017 в 17 годині у своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою власного незаконного збагачення за рахунок інших осіб, зловживаючи довірою потерпілої особи до себе як до посадової особи місцевого самоврядування заволоділа чужим майном - грошовими коштами в сумі 25000 гривень, надані фізичною особою-підприємцем за надання нібито послуг як посадовою особою органу місцевого самоврядування в інтересах останнього з підготовки та подання до виконавчого комітету Первомайської міської ради належним чином оформлених документів про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Первомайську та за отримання ним у подальшому дозволу на розміщення усіх 5 (п`яти) об`єктів зовнішньої реклами в м. Первомайську на вулицях Театральна, Кам`яномостівська, Одеська, Вокзальна, Залізнична.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2021 року у справі 484/4383/17 ОСОБА_1 визнано невинуватою у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України та виправдано через недоведеність, що в її діяннях є склад кримінального правопорушення. Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.09.2017р. та ювелірні вироби із металу жовтого кольору (два кільця, браслет, пара сережок), мобільний телефон марки Prestigio з сім-картою оператора мобільного зв`язку Vodafon; грошові кошти в сумі 1600 доларів США банкотами по 100 доларів кожна повернути ОСОБА_1 .

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року у справі 484/4383/17 виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 10.12.2021 року у справі 484/4383/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 .

Як вбачається з зазначених судових рішень, стороною обвинувачення не надані жодні докази на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті стосовно виконання свого злочинного плану ОСОБА_1 , факту протизаконного психічного впливу у формі зловживання довірою, тощо. Також не підтверджений факт про надання згоди 28.08.2017р. ОСОБА_1 щодо наданні грошових коштів за надання послуг.Прокурор не спростував наявність у діях співробітників правоохоронних органів та ФОП ОСОБА_2 ознак провокації злочину.

Суду не надані докази, яки б підтверджувала факт протизаконного психічного впливу на ФОП ОСОБА_2 обвинуваченою у формі зловживання довірою. Також не підтверджений факт про надання згоди 28.08.2017р. ФОП ОСОБА_2 щодо наданні ОСОБА_1 грошових коштів за надання послуг, жодної розмови між ФОП ОСОБА_2 та обвинуваченою щодо передачі останній грошей не відбувалось.

Аналізуючи поведінку ОСОБА_1 на предмет наявності або відсутності в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, суд прийшов до висновку, що очевидним є те що в її діях відсутній протизаконний вплив у виді зловживання довірою та прямий умисел на заволодіння грошовими коштами, що безумовно свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, що їй інкримінують.

Вироком Первомайського районного суду Миколаївської області від 9 березня 2021 року було встановлено, що в поведінці ФОП ОСОБА_2 , який намагався у будь-який спосіб надати мені неправомірну вигоду 18.09.2017 року мала місце провокація.

Також матеріалами цивільної справи підтверджується, що про особу позиваач знімалися сюжети на телеканалі «1+1», публікувалися статті на сайтах «Українська правда», «Наші гроші», «Первомайськ.Інфо» - стсоовно того, що вона, перебуваючі на вказаній псоаді, «погоріла на хабарі». Судові засіданні також транслювалися в етері загальноукраїнських та місцевих каналів. Також матеріалами цивільної справи підтверджується , що заставні кошти, внесені 20.09.2017 року, були повернуті ТУ ДСА в Миколаївській області 28 листопада 2017 року.

Також матеріалами справи підтверджується факт лікування позивачки від хвороби щитоподібної залози протягом 2019-2021 років.

Також наданими позивачкою доказами (протоколами засідань Первомайської імської ради) підтверджується, що неодноразово під час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, на сесії міської ради обговорювалися питання щодо невідповідності її займаній посаді, необхідності відстороннення її від роботи, висловлювалися звинувачення на її адресу у вчиненні кримінально караних діянь від інших депутатів.

Таким чином, на час звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 наявне право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтями 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав.Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Суд приходить до висновку про виникнення права на відшкодування шкоди, завданої позивачці як громадянинові внаслідок незаконно притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежувало та порушувало права громадянина, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме виправдувальний вирок в силу недоведеності висунутого обвинувачення.

Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц).

Щодо ОСОБА_1 , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР випадок настав, відтак, правові підстави для задоволення заявлених нею вимог наявні.

Так, щодо вимог про стягнення заробітку , які вона втратила внаслідок незаконних дій.

Розпорядженням Первомайського міського голови від 22.09.2017 №482-рк ОСОБА_1 я була відсторонена з посади заступника міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурним питанням.

Розпорядженням Первомайського міського голови від 20.11.2017 №553-рк я була поновлена з посади заступника міського голови по комунальній власності, земельних відносинах та архітектурним питанням.

У постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 335/9784/19 Верховний Суд зазначив, що згідно зі статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Порядок розрахунку цих сум наведено у п. 8 Положення, згідно із яким розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт. При цьому, у п. 9 Положення наведено порядок обчислення середньомісячного заробітку.

Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про застосування Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41, розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди для робітників і службовців обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та від 05.05.1995 № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100»

Відповідно до довідки про середню заробітню плату від 16.11.2021 року середня заробітна плата ОСОБА_1 становить 13657, 62 грн.

Середньоденний дохід становить: 440, 57 грн.

Період відсторонення становить 57 днів ( з 21.09.17 по 17.11.2017) , а отже розмір відшкодування шкоди становить 25 118, 19 грн (440, 67 х 57).

Щодо вимог позову про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було укладено наступні договори про надання правової допомоги з адвокатом Бурдинським Сергієм Ігоровичем: Договір про надання правової допомоги № 12 від 16.01.2018 року та Договір б/н від 11.06.2021 року, за умовами яких представництво інтересів на досудовому розслідування та представництво в суді І інстанції становить 85 000 грн. та представництво інтересів в суді апеляційної інстанції становить 30 000 грн. Отже, загальний розмір витрат на правничу допомогу адвоката ОСОБА_4 становить: 115 000 грн.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VІпредставництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

За частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" (Laventsv. Latvia) за заявою N 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

Обґрунтованість та співмірність зі складністю справи виконаною адвокатом роботою (послугами), її обсягом, часом, витраченим на її виконання, підтверджується Актами виконаних робіт, підписаних сторонами без зауважень та підтвердженням участі адвоката в 27-ми судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій протягом 2017 2021 років: поданням численних клопотань та письмових заяв по суті справи.

Крім того, даний факт не оспорюється сторонами у справі.

Відповідно до ст. 118 КПК України, п роцесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Відповідно до ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті ( допомога захисника, залученого для здійснення захисту за призначенням у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги).

Як слідує зі змісту ст. 124 КПК України врегульовано лише розподіл процесуальних витрат у разі ухвалення обвинувального вироку (суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати).

Згідно пункту 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

За такого, вимоги позову в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо вимог позову про стягнення компенсації моральної шкоди.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, законодавством встановлений тільки мінімальний розмір моральної шкоди за даною категорією справ, а остаточний розмір визначається судом з урахуванням обставин справи та в межах, встановлених цивільним законодавством. При цьому, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Така правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 2 грудня 2015 року в справі за № 6-2203цс15.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет на 2022 рік» у 2022 році мінімальна заробітна плата складала - у місячному розмірі: з 1жовтня -6 700 гривень.

Враховуючи період перебування позивачки під слідством та судом з 18 вересня 2019 року по 14 вересня 2021 року ( 48 місяців без 4 днів ), тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди не може бути меншою, ніж 312 600 грн. (6700 грн. х 48 міс).

Наведені обставини є підставою для проведення відповідних розрахунків з урахуванням тих негативних наслідків, які настали в результаті незаконних дій правоохоронних органів.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Зазначена вище норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

Верховний Суд у постанові від 11 жовтня 2019 року у справі № 757/53996/17, зазначив, що визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, виходять із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.

Позивач з урахуванням мінімального розміру моральної шкоди просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 4 690 833 грн грн.

Так, позивачка зазначає, що моральна шкода має нараховуватися за період з 31.07.2017 року (внесення відомостей за кримінальним провадженням до ЄРДР ча ч.3 ст. 368 КК України) до відмови ККС ВС у відкритті касаційного провадження 10.12.2021 року.

У рішенні від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення

Доводи заявника про те, що вона протиправно перебувала під слідством і судом 52 місяці з 31.07.2017 по 10.12.2021 року(дата внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР до дня постановлення судом касаційної інстанції ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження), оскільки, по-перше, ще до оголошення підозри слідчий здійснював втручання в її особисте життя, а саме проводив певні негласні слідчі дії, а, по-друге, судове провадження закінчується переглядом судового рішення в касаційному порядку, не заслуговують на увагу.

Як зазначено вище, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

За відсутності рішення суду про визнання неправомірними дій слідчого щодо витребування в ході досудового розслідування (до оголошення підозри) вищевказаної інформації чи встановлення у такому рішенні факту незаконного вчинення процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, у позивача не виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР.

Крім того, враховуючи вищенаведені положення статей 34, 532 КПК України, а також те, що вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, яким ОСОБА_1 виправдано у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 вересня 2021 року був залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається такою, що реабілітована та позбавлена будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно неї завершеним.

Висновок про те, що право на відшкодування моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили, викладено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 759/2707/18 (провадження № 61-14833св19).

Оскільки, позивачка була затримана 18 вересня 2017 року , а за такого початок її перебування під слідством та судом слід рахувати саме з цієї дати.

Позивачка зазначає, що враховуючи характер і обсяг моральних страждань, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, моральна шкода повинна обраховуватися із застосуванням коефіцієнту х10, обраний нею, як достатній для визначення суми компенсації заподіяної шкоди , при чому внаслідок незаконних затримання і тримання під вартою за 5 днів з застосуванням коефіцієнту х15, а моральна шкода в результаті застави за період 20.09.2017 17.11.2017 рокуз застосуванням коефіцієнту х 8, моральна шкода в результаті домашнього арешту за період 11.10.2017 - 18.12.2017 року з застсоуванням коефіцієнту х10; моральна шкода в результаті відсторонення від посади 21.09.17 - 17.11.2017 року (57 днів) з застосуванням коефіцієнту х3; моральна шкода в результаті арешту майна до моменту фактичного повернення майна за період 27.09.2017 по 02.11.2021 року з застосуванням коефіцієнту х3, обраний, як достатній для визначення суми компенсації заподіяної шкоди.

При цьому, хоча ці всі періоди ( крім останнього на 48 днів ) входять в загальний період позивачка визначає загальний розмір моральної шкоди шляхом складання її розміру за ці періоди між собою що суд вважає необгрунтованим та безпідставним.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року №4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача протягом вказаного періоду чотири роки - під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення її стану здоров`я, погіршення відносин з оточуючими людьми та втрати ділової репутації, вимушеність зазнавання нею значних обмежень в правах та свободах, гарантованих Конституцією України,вимушеність докладання нею значних зусиль щодо відновлення своїх прав, що потягло за собою значні ускладення в житті не тільки позивачки, а і її родини, встановлення судами абсолютної недоведеності з боку органів досудового слідства та прокуратури обставин вчинення нею інкримінуємого діяння, а також характеру пред`явленого обвинувачення, суд з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом і визначає його в сумі 1 000 000 грн., що буде відповідати тим критеріям, які підлягають врахуванню при визначенні такого відшкодування. А тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, постанова КЦС Верховного суду від 01.10.2020 у справі №639/2981/19).

За таких обставин, кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди підлягають стягненню з Держави Україна за кошти Державного бюджету України .

На підставі ст. 141-142 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури, на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 1 000 000 ( один мільйон ) грн.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури, на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 25 118, 19 грн.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 115 000 грн понесених витрат на правову допомогу по кримінальному провадженню.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2

Відповідач 1: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, ЄДРПОУ 37567646, адреса м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Відповідач 2: Миколаївська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері

54030, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 18-а.

Повний текст рішення суду виготовлено 10 листопада 2022 року

Суддя О.А. Гуденко