Справа № 465/1496/20
Провадження № 2/444/52/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак станом на час подання даної позовної заяви нею подано позов до суду про розірвання шлюбу, оскільки уже тривалий час вони разом не проживають. Зазначає, що у період перебування у шлюбі вони з відповідачем проживали у квартирі, яка належить їй та її родині, тобто спільного нерухомого майна вони у шлюбі не придбали. Під час шлюбу позивач перебувала у декретній відпустці, а тому отримувала лише

допомогу по догляду за дитиною. У період 2017- 2019 році ОСОБА_1 придбав автомобіль марки "Audi А4" та загальний причіп марки:ТА-ХО модель:УО рік випуску:2017,що

вбачається з його декларації. Усі документи на автомобіль та причіп знаходяться

у відповідача. Вартість придбаного автомобіля Audi А4 становить 135000,00 грн., а причепа 28000,00 грн. Також відповідач за рахунок коштів подружжя заощадив кошти та має готівкові кошти у розмірі 25000,00 грн. Оскільки, майно було придбане відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки автомобіля, причепа та заощаджень в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного, просить суд: здійснити поділ легкового автомобіля, марки Audi, модель А4, рік випуску 2001, загального причіпа марки: ТА-ХО модель: УО рік випуску: 2017 та збережених грошових коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину легкового автомобіля, марки Audi модель А4 рік випуску 2001, загального причіпа марки:ТА-ХО модель:VO рік випуску:2017 та збережених грошових коштів, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; присудити їй, ОСОБА_3 , як одному з подружжя, грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно у розмірі 91500,00 грн., які стягнути з ОСОБА_1 в її користь; судові витрати по справі стягнути з відповідача.

22.06.2020 року ухвалою було відкрито провадження та відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

06.08.2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву, вважає, що позов не підлягає до задоволення у зв"язку із наступним. Зазначає, що не все майно, про котре вказала позивачка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; позивачка не надала суду інформацію про придбання ними майна в її квартиру (котра частково є у власності позивачки та її родини) та про здійсненні покращення квартири, а також те, що автомобіль марки «АУДІ» модель А4, спочатку купила його родичка ОСОБА_4 , що проживає в Польщі, яким вони вдвох користувались певний час, а 24.07.2018 року вона подарувала відповідачу 1/2 частини даного автомобіля згідно угоди, копію котрої додає. Іншу 1/ 2 частини автомобіля ОСОБА_4 згодом продала ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу від 06.02.2019 року, тобто в час коли сторони проживали в шлюбі. Тому, на думку відповідача, лише половина автомобіля могла б бути спільною власністю подружжя на загальну суму 67500 грн., однак наголошує, що він купив цю половину автомобіля за свої особисті кошти, оскільки перед тим мав власний автомобіль ВАЗ 1118. Після його продажу купив автомобіль марки Шевроле Авео, а далі вже купив 1/2 частину автомобіля марки «АУДІ» модель А4. Відносно загального причепа ТА-ХО, моделі: VO рік випуску 2017, зазначив, що формально він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, попри те, що фактично його купляв батько відповідача, однак купівлю оформив на нього і позивачці про це добре відомо, але їй не вигідно це визнати. Наголосив, що не має письмових доказів на підтверження зазначеного. Відносно коштів в сумі 25 000 грн. готівкою, то зазначив, що такі заощадження ним дійсно були зазначені у декларації за 2019 року, однак в ній не вказується за який саме період він їх заощадив. Звернув увагу на те, що з серпня 2019 року вони з ОСОБА_5 не проживають разом, не ведуть спільного побуту, не підтримують спілкування (окрім вимушеного спілкування пов`язаного з вихованням доньки). Фактично з цього часу у них відсутні не лише сімейні відносини. Сума заощаджень була набута ним після того, як вони перестали жити однією сім`єю, тобто з вересня по 31 грудня 2019 року, а отже належать йому на праві приватної власності і не підлягають поділу, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Те, що вони проживали окремо, не вели спільного побуту, господарства з позивачкою з серпня 2019 року, вона сама підтверджує у своїй позовній заяві про розірвання шлюбу від 08 серпня 2019 року (останній абзац перед прохальною частиною), копію котрої додає до відзиву.

Наголошує на тому, що позивачка не включила в склад спільного майна подружжя побутову техніку, котру вони купляли впродовж спільного життя та котрою вона досі користується у квартирі, в котрій проживає, однак документи про придбання такої техніки в нього не збереглись. Лише щодо принтера-сканера є видаткова накладна від 02.06.2019 року № 348 вартістю 8998,00 грн. і вважає, що вартість цього принтера-сканера має бути включено в склад спільної сумісної власності подружжя та враховуватись при поділі майна.

Окрім цього зазначає, що за час їхнього спільного життя він особисто здійснював покращення матеріального стану квартири, котра частково належить позивачу і котрою вона користується, зокрема, робив ремонт у ванній кімнаті, організував виготовлення меблів у кімнатах і кухні, провів заміну усієї сантехніки та водопровідних труб і все це ОСОБА_5 не враховує при поділі спільного майна. Також він пересилав кошти ОСОБА_6 на картку на загальну суму 36000 грн., навіть тоді, коли вони посварились та певний час проживали окремо, які б вартувало врахувати, на його думку, в об`єкт спільної власності подружжя. Прошу суд врахувати аргументи наведені у відзиві та відмовити позивачу у позові з підстав наведених у відзиві.

21.12.2020 року представник позивача - ОСОБА_7 надала до суду письмові пояснення щодо візиву у яких зазачила наступне. З декларацій, які заповнено власноручно ОСОБА_1 та які є у відкритому доступі в мережі інтернет, інформація про придбання зафіксовано як суттєві зміни у 2019 році на суму 135000,00 грн. Відповідачем не зазначалось ані у 2018 році про прийняття у дар майна, ані в декларації за 2019 рік про таку інформацію. Копія договору дарування автомобіля, яку подано відповідачем містить інформацію про родинні зв`язки, а саме, що він є двоюрідним братом в другому поколінні. Відповідно з такого «дарунка» мало бути сплачено податки та збори відповідно до вимог податкового законодавства України. Доказів того, що такі податки відповідачем сплачувались ним не подано, а відтак укладення «договору дарування 1/2 автомобіля свідчить, на її думку, лише про укладення удаваного договору для уникнення сплати мита, податків та інших зборів відповідно до вимог чинного законодавства при перетині кордону. Зазнчає,що відповідач вкрай мало виділяв коштів для утримання сім`ї - доньки та дружини, яка перебувала у декреті мотивуючи тим, що кошти збираються на придбання автомобіля, який так необхідний для потреб сім`ї. Відповідач також стверджує, що попередньо продав старе авто і мав особисті кошти, а тому придбані авто не можуть вважатись спільним майном подружжя. Якщо проаналізувати інформацію подану у згаданих деклараціях за 2018- 2019 роки, то ситуація виглядає наступним чином. Станом на 2016 рік, коли уже ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, було придбане авто Шевроле Авео за 100000,00 грн. та відповідачем отримано зарплату у розмірі 44239,00 грн. Відповідач у судовому засіданні вказав, що попередньо продав авто ВАЗ Лада Калина, але ним не надано інформації про вартість продажу авто. Вже у 2017 році ним придбано причіп за 28000,00 грн., отримано зарплату розмірі 78514 і заощаджено 800 дол. США. У 2018 році продано авто Шевроле Авео та заощаджено уже 5600 дол США. Отже, майже усі кошти йшли на заощадження, а не на утримання сім`ї, за які в подальшому і було придбано автомобіль Ауді А4. Просить суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В судовому засідані 21.12.2020 року позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення, аналогічні, викладеним у позові та поясненням до відзиву. Проти викладеного відповідачем у відзиві заперечили.

22.02.2022 року позивач подала уточнену позовну заяву у якій просить суд:

- визнати автомобіль марки Ауді А-4 2001 р.в. з номерним знаком НОМЕР_1 ,

причіп марки ТА-ХО моделі VO 2017 р.в. з номерним знаком НОМЕР_2 та грошові

заощадження у розмірі 25 000 грн. готівкою (двадцять пять тисяч грн.) спільним

майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ,) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ), грошову компенсацію замість належної ОСОБА_1 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Ауді А-4 2001 р.в. з номерним знаком НОМЕР_1 , що складає 67500 грн.(шістдесят сім тисяч п`ятсот грн.);

- стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ), грошову компенсацію замість належної ОСОБА_1 1 /2 частки у праві спільної сумісної власності на причіп марки ТА-ХО моделі VO 2017 р.в. з номерним знаком НОМЕР_2 , що складає 14000 грн (чотирнадцять тисяч грн.);

- стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ), грошові кошти в розмірі 1 /2 частки від заощаджених готівкових коштів готівкою, що складає 12500грн.(дванадцять тисяч пятсот грн.);

- стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_5 ) 704,80 грн. сплаченого судового збору та призначити у справі експертизу вартості транспортного засобу марки "Ауді".

02.02.2022 року судом прийнято уточнені позовні вимоги позивача.

У клопотанні позивача про призначення експертизи вартості транспортного засобу марки "Ауді" ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 04.07.2022 року відмовлено, оскільки така подана після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, що суперечить вимогам п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

15.02.2022 року відповідач надав пояснення з приводу поданої позивачем уточненої позовної заяви, просить таку не приймати до розгляду та у позові відмовити в повнному обсязі з підстав зазначених у поясненнях.

26.04.2022 року позивач подала на адресу Жовківського районного суду заяву з прохання слухати справу у її відсутності

Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо уточненої позовної заяви заперечили, просять у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку про те, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що з 08.11.2014 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.9 том 1).

Між сторонами виник спір з приводу поділу майна, спільно нажитого за час перебування у шлюбі.

08.09.2019 року позивачем ОСОБА_3 подано до Франківського районного суду м. Львова позовну заяву про розірвання шлюбу укладеного з ОСОБА_1 , що видно з копії такої (а.с. 48 том 1), однак копії рішення про розірвання такого суду протягом розгляду справи не надано.

Судом встановлено, що за час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, зокрема, 1/2 частину автомобіля марки Ауді А-4 2001 р.в. з номерним знаком НОМЕР_1 (згідно договору купівлі -продажу) та причіп марки ТА-ХО моделі VO 2017 р.в. з номерним знаком НОМЕР_2 .

Проте, що власником вказаних вище транспортних засобів являється ОСОБА_1 зазначено також у п. 6 "Цінне нерухоме майно -траспортні засоби" щорічної декларації поданої відповідачем за 2019 рік (а.с.4-8 том 1).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки "Ауді А4", номерний знак НОМЕР_7 , 2001 року випуску (а.с. 68) видно, що його власником з 16.05.2019 року (часу перебування сторін у шлюбі) є ОСОБА_1 - відповідач у справі.

Однак, як встановлено судом, даний транспортний засіб ним отримано у власність на підставі договору купівлі - продажу та договору дарування.

Так, з копії Угоди купівлі-продажу автомобіля (зі співвласником) укладеного в Нисі 06.02.2019 року (під час перебування сторонами у шлюбі) видно (а.с.76 том 1), що ОСОБА_8 придбав у Пауліни Паця 1/2 частини автомобіля марки "Ауді А4", 2001 року випуску.

1/2 частину автомобіля ОСОБА_8 отримав у власність у відповідності до угоди дарування автомобіля укладену 24.07.2018 року у Нисі між ним та ОСОБА_9 , що вбачається з копії такої угоди (а.с.71-72 том 1).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

У зв"язку із вищенаведеним, лише 1/2 частина транспортного засобу марки "Ауді А4", номерний знак НОМЕР_7 , 2001 року випуску може бути визнана судом як спільне майно поджужжя

Загальний причіп марки "ТА-НО", номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований 19.10.2017 року на імя ОСОБА_1 , тобто за час перебування ним у шлюбі з позивачем - ОСОБА_3 , а тому такий судом вцілому визнається спільним майном подружжя.

Суд не бере до уваги пояснення позивача проте, що вищевказані транспортні засоби вцілому були придбані за особисті кошти відповідача та його батька, так як такі не підтверджено жодними доказами та спростовані доказами наявними у матеріалах справи та подані самим же відповідачем у справі.

У відповідності до закріпленого в ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд, керуючись наведеним вище принципом диспозитивності вирішує даний спір лише в частині заявлених вимог.

Щодо поданої відповідачем: копії видаткової накладної від 02.06.2019 року № 348 на суму 8998,00 грн. за придбаний принтер-сканер; виписки з рахунку про те, що відповідачем було перераховано кошти ОСОБА_6 на картку на загальну суму 36000 грн., а також твердження ним про те, що він здійснював покращення квартири, проводив ремонти та купляв меблі, а тому вважає, що все це слід врахувати, на його думку, в об`єкт спільної власності подружжя, то судом таке не береться до уваги, оскільки відповідачем не було заявлено зустрічного позову до позивача, а тому суд розглядає позовну заяву лише у межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

За правилами ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу країни, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Такі ж положення закріплено і в ст. 70 Сімейного кодексу України, оскільки у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно роз`яснень, викладених в п.30 зазначеної постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.06.2016 року у справі №6-1752цс15.

Обов`язок довести, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові №654/5243/14-ц.

Оскільки презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відносно 1/2 частини транспортного засобу марки "Ауді А4", номерний знак НОМЕР_7 , 2001 року випуску та вцілому загального причіпа марки "ТА-НО", номерний знак НОМЕР_2 відповідачем за позовом не спростовано, матеріали справи не містять жодних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя, суд приходить до висновку, що таке майно, як придбане під час перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання майна об`єктами спільної сумісної власності саме в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.372 ЦК у звязку з поділом нерухомого майна між сторонами право спільної сумісної власності припиняється, а за сторонами підлягає визнанню право власності на належну кожному з них ідеальну частку.

Так, позивач в уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача грошову компенсацію замість належної йому 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки "Ауді А-4", номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, що складає 67500 грн.(шістдесят сім тисяч п`ятсот грн.) та грошову компенсацію замість належної ОСОБА_1 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на причіп марки "ТА-ХО" моделі VO, номерний знак НОМЕР_2 , 2017 року випуску, що складає 14000 грн (чотирнадцять тисяч грн.).

Однак, зважаючи на те, що суду не надано станом на час розгляду справи оцінки вищевказаних транспортних засобів, а про проведення експертизи вартості таких позивачем заявлено лише у судовому засіданні та було у даному клопотанні згідно ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 04.07.2022 року (а.с. 228-229 том 1) відмовлено, а тому суд приходить до висновку, що в даних вимогах слід відмовити.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання грошових заощаджень у розмірі 25 000 грн. готівкою (двадцять пять тисяч грн.) спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та про стягнення з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) грошові кошти в розмірі 1/2 частки від заощаджених готівкових коштів готівкою, що складає 12 500 грн.(дванадцять тисяч пятсот грн.), то суд приходить до висновку, що у таких слід відмовити, оскільки такі хоча і задекларовані відповідачем за 2019 рік, тобто за час перебування сторонами у шлюбі, однак доказів того, що вони залишились у відповідача після розірвання шлюбу та не були витрачені ними обома, позивачем суду не надано.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) 704,80 грн. сплаченого нею судового збору, суд приходить до висновку, що в такій слід відмовити, оскільки у відповідності до ухвали Жовківського районного суду Львівської області від 22.06.2020 року (а.с.39-41) клопотання ОСОБА_3 частково задоволено, позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Доказів того, що протягом часу розгляду справи нею було оплачено судовий збір у вказаному нею розмірі, позивачем не надано та у матеріалах справи підтвердження цього відсутнє.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги ставки судового збору станом на час подання позивачем позовної заяви (тобто за 2020 рік), суд приходить до исновку, про стягнення із сторін судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, яку суд розраховує із загальної вартості майна, зазначеного позивачем у позові.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 23, 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати 1/2 частину транспортного засобу марки "Ауді А-4", номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_8 та вцілому причіп марки "ТА-ХО" моделі VO, номерний знак НОМЕР_2 , 2017 року випуску номер шасі НОМЕР_9 спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У визнанні грошових заощаджень у розмірі 25 000 грн. готівкою (двадцять пять тисяч грн.) спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - відмовити.

У стягненні з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) грошової компенсації замість належної ОСОБА_1 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб марки "Ауді А-4", номерний знак НОМЕР_1 , 2001 року випуску, що складає 67500 грн.(шістдесят сім тисяч п`ятсот грн.) - відмовити.

У стягненні з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) грошової компенсації замість належної ОСОБА_1 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на причіп марки "ТА-ХО" моделі VO, номерний знак НОМЕР_2 , 2017 року випуску, що складає 14000 грн (чотирнадцять тисяч грн.) - відмовити.

У стягненні з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) грошові кошти в розмірі 1/2 частки від заощаджених готівкових коштів готівкою, що складає 12 500 грн.(дванадцять тисяч пятсот грн.) - відмовити.

У стягненні з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) 704,80 грн. сплаченого судового збору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 )судовий збір в розмірі 646, 48 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1399,32 грн., який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 27.09.2022 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.