КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 761/8374/20 Головуючий у І-й інстанції - Ковальчук Л.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/2666/2022 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом доОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказував, що він з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та стягнути з відповідачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, з урахуванням індексації, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 16 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання судового рішення в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2022 року дану справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у загальному порядку з викликом учасників справи у судове засідання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 серпня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 20 серпня 2018 року (справа №402/570/18).

Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05 січня 2017 року серії НОМЕР_1 .

Судом також встановлено, що рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київської області на виконанні перебуває виконавчий лист, виданий на примусове виконання вказаного рішення. Станом на 01.01.2020 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, що підтверджується довідкою - розрахунком від 08 січня 2020 року (ВП№59577084).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до правоохоронних органів та інших органів щодо, на її думку, неправомірних дій ОСОБА_2 .

У провадженні Ульяновського районного суду Кіровоградської області перебуває цивільна справа №402/190/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на стягнення безпідставно отриманих коштів. Провадження у даній справі зупинено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково та визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю. Зустрічний позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3 з ним залишено без задоволення.

Відповідно до с. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У частинах першій - третій статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Законодавець визначив (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, ст. 183 ч.5 СК України), що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За правилом ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Факт проживання ОСОБА_3 з листопада 2019 року з батьком ОСОБА_2 не заперечується сторонами по справі.

Задовольняючий даний позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що донька сторін - ОСОБА_3 , з 01 листопада 2019 року проживає разом з позивачем, вказана обставина не спростована відповідачкою.

В матеріалах справи відсутні докази про те, що рішення суду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 виконано, та з врахуванням стану здоров`я дитини, її віку та інтересів, а також матеріального стану обох батьків, мінімального гарантованого та рекомендованого розміру аліментів на дитину відповідного віку, суд обґрунтовано задовольнив позов.

Судом першої інстанції було також правильно враховано інтереси дитини, наявність неприязнених стосунків між батьками доньки, а також тривалі судові процедури щодо визначення місця проживання дитини, наявність судового рішення про стягнення аліментів на утримання доньки на користь матері, з якою донька фактично не проживає .

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, задоволені позовні вимоги ОСОБА_5 - визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з матір`ю, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідачки аліментів, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вказаним рішенням було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог про відібрання дитини ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю підстав, визначених пунктами 2-5 ч.1 ст. 164 СК України, для відібрання дитини. При цьому судом було враховано, що дитина з 01 листопада 2019 року проживає разом з батьком, а тому негайне відібрання дитини та передача її матері суттєво вплине на емоційний стан дитини ОСОБА_3 .

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що у разі зміни фактичного місця проживання дитини, відповідачка не позбавлена права звернутись до суду із позовними вимогами про припинення стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: