Житомирський апеляційний суд
Справа №295/8799/20 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Єригіної І.М.

у цивільній справі №295/8799/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України, Держави в особі Державної казначейської служби України, Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про стягнення моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судового рішення та тривалим розглядом позову, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом. Просив визнати протиправною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України щодо тривалого невиконання судового рішення від 15.03.2012 року у справі № 2-4941/10. Стягнути солідарно з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Державної казначейської служби України на користь позивача за рахунок державного бюджету України 90 000,00 грн шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого невиконання судового рішення. Стягнути з Держави в особи Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України 48000,00 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діяннями щодо тривалого розгляду справи.

Також просив визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації по невиплаті індексації та компенсації щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за період із 01.01.2017 по справі № 2-4941/10 від 15.03.2012. Стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат департаменту праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації індексацію на суму 1797,76 грн, у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за період із 01.01.2017 по день фактичної виплати та компенсацію на суму 7268,24 грн, у зв`язку з порушенням строків виплати щорічної разової грошової допомоги в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за період із 01.01.2017 по день фактичної виплати. В обґрунтування поданого позову зазначав, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо не нарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Вказане рішення виконано 21.01.2020 року.

Неправомірними діями відповідача, як вказує ОСОБА_1 , йому завдано моральну шкоду, що виразилась у позбавленні права розпоряджатись належними йому коштами та вважає неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень порушенням його прав.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 06 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що рішення суду винесене без повного дослідження обставин справи. Судом не досліджено обставини щодо наявності в нього душевних страждань та інших ознак заподіяння відповідачами моральної шкоди через тривале невиконання рішення суду, тривалий розгляд позову. Крім того, при розгляді справи і ухвалені рішення, суд не керувався і не дотримався Конституції України, рішень Європейського та Верховного судів, Конституційного Суду України. Позовні вимоги щодо тривалого розгляду позову, індексації, компенсації щорічної разової грошової допомоги до 5 травня суддею взагалі не розглядалися.

Вважає, що судом проігноровані вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.10,77,78,81,82,89,263 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2012 року визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо не нарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком за 2009 та 2010 роки (а.с. 194).

Вказане рішення виконано 21.01.2020 року та виплачено позивачу грошові кошти в сумі 5647,04 грн (а.с. 195).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України, встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 1174 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим,органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження,незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як роз`яснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків із оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`яснень, наданих у п. 5 та 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вказав, що йому завдано моральну шкоду, що виразилась у позбавленні права розпоряджатись належними йому коштами та вважає неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень порушенням його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду доказів своїх моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Посилання позивача про врахування його статусу інваліда 2 групи, як доказу обставин заподіяння йому моральних страждань, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.06.2019 даний статус він отримав внаслідок війни (а.с. 179).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому, позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, сам факт тривалого не нарахування та невиплати Управлінням праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради грошової компенсації безумовно не породжує наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду, яким права позивача було відновлено, не є безальтернативною підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади є правом особи, яким у даному випадку і скористався позивач.

Таким чином, посилання позивача на його моральні страждання внаслідок неналежних дій відповідачів свого підтвердження не знайшли, оскільки не надано доказів на підтвердження наявності факту заподіяння моральних страждань чи втрат немайнового характеру. Відповідно, доведення заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і неналежними діяннями відповідачів, що на підставі ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не підлягає індексації зазначена позивачем сума боргу, яка стягнута за рішенням суду, і за Законом України «Про індексацію грошових доходів», оскільки відповідно до ст.2 цього Закону соціальні виплати, що мають цільовий і разовий характер (допомога при народженні дитини, допомога на поховання, матеріальна допомога, одноразова допомога при виході на пенсію тощо), а також допомога у зв`язку з вагітністю і пологами індексації не підлягають. Підтримка купівельної спроможності провадиться шляхом підвищення розміру зазначених виплат.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: