ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

за участю секретаря Даценко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року, у складі судді Лях М.Ю.,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком,

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з ОСОБА_1 він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2013 року. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підставами розірвання шлюбу стали зради дружини, відсутність взаєморозуміння, втрати поваги один до одного. Вони припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, можливість збереження сім`ї відсутня. Також, після припинення шлюбних відносин дитина мешкає разом з батьком за його місцем проживання, поряд зі школою та місцем тренування дитини.

Зазначив, що займається дитиною він, водить її до школи, на танці, цікавиться її навчанням, досягненнями, слідкує за її здоров`ям, гуляє з дитиною та проводить з нею весь свій час, організовує дозвілля, лікарні дитина відвідує у супроводі батька, оскільки відповідачка не приділяє належної уваги дитині, а займається своїми новими стосунками з іншим чоловіком. Після школи дитину забирає його мати та допомагає з дитиною. До відповідачки дитина їздить декілька разів на тиждень, весь інший час дитина знаходиться з батьком.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до цього ж суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила визначити місце проживання дитини разом з нею. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з ОСОБА_2 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2013 року. Від шлюбу вони мають дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею, а проводить час із батьком. Вона перебуває в добрих, довірливих стосунках з дитиною та проводить з нею багато часу, займається вихованням дитини. Вказує, що не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, та виховує дитину у дусі поваги до нього. Між тим, ОСОБА_2 має намір відібрати у неї дитину. Враховуючи вік дитини, яка потребує більше уваги матері, аніж батька, просила визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2021 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задоволено.

Шлюб, зареєстрований 29 березня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 249, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».

Визначено місцем проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю - відмовлено.

З вказаним рішенням частково не погодилась відповідач за первісним та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неналежне зібрання та дослідження доказів. прохає скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місце проживання дитини разом з батьком, відмову у задоволенні її зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити її зустрічний позов, яким визначити місце проживання дитини з матір`ю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вона зверталася до Департаменту служб у справах дітей з метою надати висновок щодо придатності помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , для проживання дитини разом з матір`ю, який, на її думку, повинен був складатися окремо, що не враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення. Їй не було надано для ознайомлення висновок органу опіки та піклування від 27.01.2022 № 87, згідно якого доцільно визначити місце проживання дитини з батьком. При цьому, у ньому не вказано, чим умови проживання дитини у батька краще, аніж за місцем проживання матері.

Заперечує висновок психолога за результатами проведеного тестування дитини. Посилається на те, що суд не врахував її прохання надати час для проведення повторного тестування дитини на предмет ставлення її до спірного питання та ухвалив необґрунтоване рішення.

Вважає, що ОСОБА_2 за допомогою дитини намагається помститися позивачці за те, що в нього не склалися з нею шлюбні стосунки, його не цікавлять інтереси дитини.

Вказує, що дочка навчається у школі, має друзів, у неї є змога відводити дитину до школи. її мати, та бабуся дочки, має змогу допомагати з онукою у разі потреби. Між ними гарні стосунки. Після школи дитину забирає мати, що було встановлено судом та не заперечувалося ОСОБА_2 .

Батько дитини працює, постійно запізнюється додому, а приділяти увагу дитині може лише на вихідні. Зазначає, що не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, виховує її у дусі поваги до нього.

Посилається на те, що вона працює, має постійний стабільний дохід, може належним чином забезпечити дитину, для якої створила усі належні умови для проживання.

Батько маніпулює дочкою, оскільки зрозумів, що їх стосунки як подружжя припинилися. Інтересами дитини він не керується. Забрав медичну карту з лікарні, де обслуговувался дитина, розірвав декларацію з лікарем.

Зазначає, що суд не врахував покази свідків, допитаних за її клопотанням. Вважає, що її позовні вимоги доведені, проте суд не з`ясував належним чином, з ким дійсно мешкає дитина, оскільки вона не була допитана у суді.

Вважає, що з урахуванням найкращих інтересів дитини необхідно визначити її місце проживання разом з матір`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 прохає відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке вважає законним і обґрунтованим.

17.08.2022 до Полтавського апеляційного суду надійшло письмове клопотання ОСОБА_2 , в якому позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 351, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, просить направити цю справу на розгляд до Харківського апеляційного суду за підсудністю.

Вказане клопотання в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 не підтримував.

12.09.2022 р. до апеляційного суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідачки за первісним позовом ОСОБА_6 - адвоката Тимошенко Л.В., які прохає врахувати, та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

У судове засідання в режимі відеоконференції з`явилася відповідачка за первісним та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник адвокат Тимошенко Л.В.

До зали апеляційного суду з`явився позивач за первісним та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради до суду представника не направив, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України розгляд справи проведено у відсутність третьої особи, яка належним чином повідомлені про день, часі місце розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, відповідачку ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_7 , позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що 29.03.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 249, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 9).

Від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 16.08.2013 року серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задоволено. Шлюб, зареєстрований 29 березня 2013 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 249, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_1 ».

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, що мається в матеріалах справи, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 (а.с. 56).

Відповідно до Акту від 01.12.2021, що підписаний сусідами позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з батьком ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 94).

Вищевказана квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер витягу 282287710 (а.с. 18).

За інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради амбулаторні прийоми лікаря дитина відвідує у супроводі батька. Догляд за дитиною, в тому числі і під час хвороби, здійснює батько. Рекомендації лікарів батько виконує в повному обсязі (а.с. 11).

За повідомленням амбулаторії загальної практики сімейної медицини сел Бабаї від 28.10.2021, на прийоми до лікаря та обов`язкові щеплення дитина приходить у супроводі батька. Батько цікавиться її здоров`ям та займається її лікуванням (а.с. 12).

У листі стоматологічного кабінету «Вам сюда» від 27.10.2022 зазначено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходить на прийом дитячого лікаря-стоматолога з метою профілактики та лікування захворювань зубів та ротової порожнини. Дитина на прийоми до лікаря приходить у супроводі батька, який слідкує за здоров`ям дитини (а.с. 13).

Згідно інформації фітнес клубу «Джин» від 27.10.2021, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має абонемент та відвідує секцію танців « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Танці дитина відвідує у супроводі батька, який особисто спілкується з тренером, цікавиться успіхами та досягненнями дитини. Мати дитини на тренування дитину не супроводжує, успіхами та досягненнями дитини не цікавиться (а.с. 15).

У довідці від 27.10.2021 р. № 02-05/1320 Харківської загальноосвітньої школи №25 Харківської міської ради зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 3-Б класі з 01.09.2019. Батько дитини приділяє багато уваги вихованню дочки, цікавиться її навчанням та позашкільними справами, постійно організовує та проводить спільний відпочинок з дитиною, регулярно підтримує контакт з класним керівником, щодня приводить дитину до школи. Зі слів дитини, вона майже весь час проживає з батьком за його місце мешкання (а.с. 14).

Суд першої інстанції встановив, і ця обставина не заперечувалось відповідачкою ОСОБА_1 , що після школи дитину забирає мати позивача, яка допомагає піклуватись про дитину.

Згідно висновку дитячого психолога «Центру психології А.Горецької», дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , емоційно ближче до батька ніж до матері та для нормального психологічного розвитку дитини їй краще не змінювати звичного середовища, кола друзів та місця проживання (а.с. 16-17).

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 надано до місцевого суду характеристику з місця роботи, згідно якої він характеризується позитивно; довідку про доходи; медичні довідки про стан його здоров`я, згідно яких він не перебуває на обліку з приводу хронічних захворювань (а.с. 19, 23-25, 34).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого заступником директора Департаменту начальником служби у справах дітей Харківської міської ради 16.12.2021 р. для дитини створено належні умови проживання (а.с. 120).

Мати малолітньої дитини ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, отримує сталий дохід (а.с. 53-54, 69-70).

За інформацією, наданою ЖК «Флора-14», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає з 2013 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 55,71).

Згідно акту обстеження умов проживання, затвердженого заступником директора Департаменту начальником служби у справах дітей Харківської міської ради 16.12.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створено належні умови проживання (а.с. 120).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом положень частин 7, 8 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини).

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Згідно із статтею 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У частині першій статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У частинах 1-3 статті 160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Вказана позиція узгоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі 643/9794/17.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 27.01.2022 №87, встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 . На комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради було ухвалено рекомендувати батькам звернутись разом з дитиною до психолога для проведення психологічного тестування з метою виявлення ставлення дитини до спірного питання. У висновку, який був наданий комісії, зазначено, що батько є більш емоційно близьким дитині ніж мати (а.с. 117-119).

Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку вказаному висновку, який є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, а також належно оцінив покази свідків зі сторони відповідачки ОСОБА_1 , пославшись на те, що вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім цього, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у зустрічному позові, а також на спростування обставин та наданих позивачем за первісним позовом.

Враховуючи те, що малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майже весь час мешкає з батьком, який створив для неї всі необхідні умови проживання; її сталі соціальні зв`язки, місце навчання, тренувань; психологічний стан, емоційну близькість до батька, що встановлено висновками психологів; добросовісне виконання ним батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для розвитку, забезпечення її необхідними речами, а також відсутність з боку батька перешкод у спілкуванні матері з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та визначив місце проживання дитини разом з батьком ОСОБА_2 , що найбільше відповідає інтересам дитини.

Твердження відповідачки ОСОБА_1 про те, що вона приділяє достатньо уваги доньці, з якою проводить вільний від роботи час, враховуючи гнучкий графік її роботи; а також посилання на гарні стосунки з донькою, придбання їй необхідних речей, відвідування лікаря, - не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Доводи відповідачки та її представника ОСОБА_7 , яка згідно наданих суду пояснень має диплом психолога, про те, що дівчинка має проживати з матір`ю, від якої потребує більше уваги, оскільки формується як жінка, - є припущенням та не підтверджені належними і допустимими доказами, в тому числі відповідними висновками спеціалістів.

В апеляційному суді відповідачка вказувала, що мала можливість відвезти дитину з м.Харкова до безпечного місця у зв`язку з воєнними діями, проте ОСОБА_2 перешкоджав, погрожував та забороняв це зробити. Між тим, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 суду не надала.

Крім цього, відповідачка пояснила суду, що дитина на теперішній час проживає як з нею, так і з чоловіком. До цього, в тому числі минулого тижня, дочка перебувала з нею протягом трьох діб. Вона орендує квартиру, де і проживає з дочкою. У той час, коли вона на роботі, з дитиною перебуває її мати. Також дочку забирає батько ОСОБА_2 , який працює в судовій установі понаднормово та не приділяє достатньої уваги дочці.

Між тим, вказані твердження відповідачки не доведені належними і допустимими доказами.

Як пояснив апеляційному суду позивач, він працює за сталим графіком та має два вихідні дні в суботу та неділю. Кожного дня після роботи він бачиться з дочкою, тоді як ОСОБА_1 перебуває з дитиною раз на тиждень. Також з доглядом дочки йому допомагає його мати, яка орендує квартиру поруч з його житлом.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, щодо необ`єктивності висновку психолога, а також висновку органу опіки та піклування, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин нею не надано.

Відповідно до пояснень, наданих суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 не зверталася до психолога щодо встановлення прихильності дитини до батьків. Клопотання про допит дитини з метою з`ясування її думки не заявляла.

З урахуванням встановлених обставин, ставлення обох батьків до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, яка має зростати в спокійному та стійкому середовищі в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .

Підстав для скасування рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25.10.2022 р.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді О.І.Обідіна

О.В.Прядкіна