Справа№592/6350/22
Провадження №2/592/1712/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., представника позивача КП «Міськводоканал» СМР Лисенко О.П., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого водопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що основним видом діяльності КП «Міськводоканал» Сумської міської ради є забезпечення населення м. Суми питною водою, а також здійснення прийому, очищення, знезараження і скиду стічних вод. Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . Нарахування за надані комунальні послуги з водопостачання проводяться за нормами водоспоживання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.04.1999 р. № 172 норма водоспоживання АДРЕСА_1 , складає 50 л. на добу (вулична колонка) на 1 особу. Не сплачуючи кошти за отримані послуги, дії відповідачів призвели до утворення заборгованості, яка за період з 01.12.2009 р. по 31.08.2022 р. складає 5818 грн. 05 коп., що підтверджується карткою платника особового рахунку НОМЕР_1 (обігова відомість за період з 01.12.2009 р. по 31.08.2022 р.). Відповідачі від наданих послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, частково їх сплачували, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується обіговою відомістю. Просить суд: стягнути у солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.2009 р. по 31.08.2022 р. у сумі 5818 грн. 05 коп. та судовий збір у сумі 2481 грн. 00 коп.

У судовому засіданні представник позивача КП «Міськводоканал» Сумської міської ради Лисенко О.П. позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що будь-яких договорів з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради щодо надання комунальних послуг з централізованого водопостачання не укладав, послугами КП «Міськводоканал» Сумської міської ради не користувався.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали відзив на позов.

Заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення» затверджених постановою КМУ від 05.07.2019 р. № 690 споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за послуги з водопостачання та водовідведення за затвердженими тарифами.

З Довідки № 96/1885 МЄІРЦ вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 .

Згідно особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2009 р. по 31.08.2022 р. виникла заборгованість у сумі 5818 грн. 05 коп.

Згідно з ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця стаття зобов`язує власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Щодо тверджень відповідача ОСОБА_1 про відсутність договірних зобов`язань з КП «Міськводоканал» Сумської міської ради, як підстави для відмови у задоволенні позову, суд зазначає наступне.

У матеріалах справи відсутні відомості про підписання між сторонами договору про надання комунальних послуг з централізованого водопостачання.

Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо надання неякісних житлово-комунальних послуг у матеріалах справи відсутні.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

Крім того, застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в пункті З частини першої статті 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Таким чином приходить до висновку, що між сторонами існують фактичні договірні відносини, у зв`язку з чим позов про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого водопостачання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо тверджень представника позивача КП «Міськводоканал» Сумської міської ради Лисенко О.П. про поважність пропуску строків позовної давності викладених у відповіді на відзив, суд зазначає наступне.

Як вбачається з обігової відомості № 11056910 за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.12.2009 р. по 31.08.2022 р. виникла заборгованість у сумі 5818 грн. 05 коп.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно з приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк позовної давності було пропущено з поважних причин.

Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

КП «Міськводоканал» Сумської міської ради не надано суду належних доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, тому обставини на які позивач вказує, як на причину поважності пропуску строку є господарською діяльністю підприємства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в межах загального строку позовної давності стягнути у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованість за комунальні послуги з централізованого водопостачання за період з вересня 2019 р. по серпень 2022 р. у сумі 2412 грн. 47 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує у дольовому порядку з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 2481 грн. грн. 00 коп., тобто по 827 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого водопостачання задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер відсутній), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради заборгованість за комунальні послуги з централізованого водопостачання за період з вересня 2019 р. по серпень 2022 р. у сумі 2412 грн. 47 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути у дольовому порядку з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер відсутній), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Комунального підприємства «Міськводоканал» Сумської міської ради судовий збір у сумі 2481 грн. 00 коп., тобто по 827 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров