Справа № 473/5620/14-ц
УХВАЛА

іменем України

"03" листопада 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

встановив

25 жовтня 2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування своїх вимог заявник ОСОБА_1 вказувала, що на примусовому виконанні Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 47325162 з виконання виконавчого листа № 473/5620/14-ц від 09.02.2015 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 28177,67 грн., за яким скаржник являвся боржником.

У рамках примусового виконання виконавчого провадження № 47325162 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2015, на все нерухоме майно було накладено арешт.

30.05.2016 року виконавче провадження № 47325162 було закінчено в порядку п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернення стягнення.

Пізніше виконавче провадження ВП №59299703 з виконання виконавчого листа № 473/5620/14-ц від 09.02.2015 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 28177,67 грн.перебувало на виконанні у головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Д.К. від 13.09.2021 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Посилаючись на вище викладене, а також те, що арешт майна порушує її право власності на майно, заявник ОСОБА_1 просила скаргу задовольнити.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, причини неявки суду не відомі, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи.

В судове засідання представник заінтересованої особи Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

В судове засідання представник заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк»не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 473/5620/14-ц, суд прийшов до наступного.

У частині першій статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Із матеріалів справи слідує, що заявник ОСОБА_1 була стороною виконавчого провадження, заперечення проти арешту (опису) майна, не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, а тому скаргу слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 47325162 з виконання виконавчого листа № 473/5620/14-ц від 09.02.2015 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 28177,67 грн..

У рамках примусового виконання виконавчого провадження № 47325162 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2015, на все нерухоме майно було накладено арешт.

30.05.2016 року виконавче провадження № 47325162 було закінчено в порядку п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернення стягнення.

Також в судовому засіданні було встановлено, що на виконанні Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазоновим Д.К. перебувало виконавче провадження ВП №59299703 з виконання виконавчого листа № 473/5620/14-ц від 09.02.2015 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 28177,67 грн.

Постановою від 13.09.2021 року вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1404 «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404).

Положеннями статті 1 Закону № 1404 визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи із цього визначення слід розуміти, що виконання одного і того самого виконавчого документу в незалежності від кількості випадків його пред`явлення до виконання має сприйматися як єдине виконавче провадження, на відміну від виконання різних виконавчих документів, де боржником є одна і та сама особа.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на державних виконавців, приватних виконавців, які визначені Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Зокрема, відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 1404 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, в тому числі, встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи.

Водночас, норми Закону № 1404 містять комплекс дій обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення. Одним із його заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404 полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з вимогами частин першої та другої статті 56 Закону № 1404, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так саме повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, передбачені ч.ч. 2, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, арешт знімається в разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Таким чином, судом встановлено, що на все нерухоме майно належне заявнику ОСОБА_1 накладено арешт, який продовжує діяти до теперішнього часу; на час розгляду справи заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк»в межах виконавчого провадження про стягнення за рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 16.01.2015 року по справі № 473/5620/14-ц на підставі якої стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у загальному розмірі 28177,67 грн., не існує; інших незавершених виконавчих проваджень, які б обумовлювали необхідність існування накладеного на майно арешту, не існує, внаслідок чого самостійне скасування виконавцем арешту є неможливим; вимоги скарги про зобов`язання зняти арешт з майна є неможливими без скасування постанови про накладення арешту на нерухоме майно.

За встановлених обставин, суд вважає, що наведені обставини свідчать, що існування арешту майна заявника при визнанні державним виконавцем факту завершення всіх виконавчих проваджень відносно заявника порушує саму мету застосування відповідної процедури. Так, наразі, механізм забезпечення виконання рішення існує, проте провадження в рамках якого його було застосовано завершено, а від так скарга в межах вимог ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з аналізу діючого законодавства, із матеріалів скарги суд не вбачає у діях посадових осіб Вознесенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) бездіяльності щодо не зняття арешту з нерухомого майна належного боржнику ОСОБА_1 , оскільки у листі начальника відділу Державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області від 08.12.2021 року № 27165/91-36/1 фактично міститься не відмова в знятті арешту з нерухомого майна, а роз`яснення законодавства з зазначенням про вирішення спору судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд,-

постановив

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати посадових осіб Вознесенського відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з майна, що був накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 постановою про арешт майна боржника № 47325162 від 23.04.2015 р.; обтяжувач - Відділ державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції код ЕДРПОУ 34993838; внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.11.2015 р. номер запису про обтяження 12138820 (спеціальний розділ).

В задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 04 листопада 2022 року.

Суддя: М.М. Ротар