Справа № 450/2883/22 Провадження № 2/450/1555/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2022 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

секретаря судового засідання Оленич О.І.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про (предмет спору) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової послуги, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі - продажу товару (пари кросівок фірми «Nike») та повернення сплачених ним коштів на виконання умов договору в сумі 8131,00 грн.

Зазначає, що 25.07.2022 року він замовив у відповідача ФОП ОСОБА_3 та оплатив товар, а саме, дві пари кросівок фірми «Nike» вартістю 16262,00 грн., по 8131,00 грн. кожна. Договір про придбання товару був укладений на відстані через засоби дистанційного зв`язку, а саме, через програму мобільного додатку для обміну повідомленнями «Vіbеr», що відповідає вимогам пунктів 8, 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». 16.08.2022 року позивач отримав вищевказаний товар у відділенні перевізника «Нова Пошта». Оплата товару здійснювалась шляхом безготівкового розрахунку на розрахунковий рахунок відповідача. Після перевірки товару позивач виявив, що одна модель кросівок відрізняється від того, що він замовляв, про що позивач повідомив відповідача та хотів повернути товар у 14-денний термін, однак, відповідач відмовився прийняти товар та повернути кошти. 23.08.2022 року позивач повернув одну пару кросівок способом, яким її отримав, а саме через перевізника «Нова Пошта» на адресу відповідача. Однак відповідач товар назад не прийняв, а оскільки зберігання товару є платним, позивач був змушений забрати його з відділення. Одночасно зазначає, що при купівлі товару відповідач не надав йому розрахункового документу, чим порушив вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Відмову у поверненні товару відповідач у мобільному додатку «Vіbеr» мотивував тим, що товари під замовлення обміну та поверхню не підлягають. Вказане суперечить інформації з сайту відповідача «Sportbrend.com». Позивач 23.08.2022 року надіслав відповідачу досудову претензію про повернення коштів, однак останній відповіді на претензію не надав, коштів не повернув. За таких обставин позивач змушений був звернутися за захистом своїх прав до суду. Та з цим підстав просить позовні вимоги задоволити, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Розгляд справи просить здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, скерував до суду клопотання розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить такі задоволити.

Позиція відповідача: відповідач ФОП ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, у встановлений строк не надав суду відзиву на позовну заяву відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України без поважних причин.

Представник відповідача, адвокат Комар М.В., в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі:

13.09.2022 року ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 06.10.2022 року заява позивача про розгляд справи у відсутності.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 626, 627, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

За змістом ч. ч. 1-4 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними.

У відповідності до п.7 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.

Судом встановлено, що 25.07.2022 року позивач ОСОБА_2 з допомогою засобів дистанційного зв`язку, а саме, через програму мобільного додатку «Vіbеr», замовив у відповідача ФОП ОСОБА_3 товар - дві пари кросівок фірми «Nike» вартістю 16262,00 грн., по 8131,00 грн. кожна. 25.07.2022 року позивач оплатив товар шляхом перерахування коштів в сумі 16262,00 грн. на розрахунковий рахунок відповідача в АТ «Універсал Банк», що стверджується дублікатом квитанції 0.0..1 від 25.07.2022 року.

16.08.2022 року позивач отримав товар у відділенні «Нова пошта», що стверджується копією експрес - накладної від 15.08.2022 року №6388.

Під час перевірки товару позивач виявив, що одна модель кросівок відрізняється від тієї, яку він замовляв, а саме, колір бокового логотипу, шнурівок та підошви не був червоним, а рожевим, у зв`язку з чим позивач мав намір повернути товар продавцеві. Однак, останній прийняти товар відмовився, що стверджується обміном повідомленнями між позивачем та відповідачем з допомогою мобільного додатку «Vіbеr». Відмову відповідач обгрунтував тим, що товари під замовлення не підлягають обміну та поверненню.

Як встановлено з копії товаро-транспортної накладної від 23.08.2022 року №6382, позивач 23.08.2022 року повернув відповідачу товар - одну пару кросівок, яка не відповідала його замовленню, однак відповідач її назад не прийняв, та, у зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги позивача щодо повернення товару, товар був повернутий позивачу.

Також, позивач 23.08.2022 року скерував відповідачу претензію про відмову від товару та повернення йому сплачених за товар коштів в сумі 8131,00 грн. Відповідача було попереджено, що у випадку відмови, позивач змушений буде звернутися до суду за відновленням його порушених прав. Відповідач відповіді на претензію не надав, кошти не повернув.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Згідно з ч. 2 ст. 679 ЦК України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За правилами, встановленими ч. 3 ст. 680 ЦК України, якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів» за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.

Згідно п.п. 7, 9 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів», держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності.

Вирішуючи справи про захист прав споживачів у зв`язку з придбанням товарів неналежної якості, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 12, 14 Закону (1023-12 ): 1) такі вимоги можуть заявляти споживачі, котрі мають на товари квитанції, товарні чи касові чеки або інші письмові документи, а щодо товарів, на які встановлено гарантійні строки, - технічні паспорти чи документи, що їх замінюють.

Судом встановлено, що позивач є споживачем вказаних послуг, оскільки має квитанцію на придбаний товар; недоліки придбаного позивачем товару кросівок фірми «Nike» мають істотний характер у розумінні ст. 678 ЦК України, що свідчить про набуття позивачем права вимагати від відповідача розірвання договору та повернення сплачених коштів.

Стороною відповідача позовні вимоги визнано.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що за законом тягар доказування причин виникнення недоліку товару, покладений саме на продавця, відповідачем (продавцем) позовні вимоги визнано, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» позивач від сплати судового збору звільнений.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав, суд вирішує питання про судові витрати - судовий збір у відповідності до положень ст. 141, 142 ЦПК України, та з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення 50 відсотків від суми судового збору відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір».

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивач відповідно до п.9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомив, що витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно становитимуть 7000,00 грн. Однак, на підтвердження понесення таких, позивачем жодного доказу суду не надано. З врахуванням викладеного, підстави для розподілу судових витрат, а саме, витрат на правничу допомогу, відсутні.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 82, 133, 134, 141, 142, 206, 259, 263-265, 269, 274-279, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 626, 627, 638, 655, 656, 678-680, 698 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», суд, -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової послуги, - задовольнити.

Договір купівлі - продажу товару, а саме, пари кросівок фірми «Nike» від 25.07.2022 року, укладений між фізичною - особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , - розірвати.

Стягнути з фізичної - особи підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачені ним кошти на виконання договору купівлі - продажу товару від 25.07.2022 року в сумі 8131 (вісім тисяч сто тридцять одна) гривня 00 копійок.

Стягнути з фізичної - особи підприємця ОСОБА_3 в дохід держави 496,20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду або через Пустомитівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ФОП ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 21.10.2022 року.

СуддяД. А. Кукса