печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Луста В.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кахраманов Р.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача на її користь коштів . В обґрунтування позову посилається, що укладено договір № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013 р.. Договір № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013р Договір № SAMDNWFD300 від 11.12.2013р. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2018р. стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013р . внесені кошти в розмірі 195 000 грн., відсотки 136 249,43 грн.,3% річних в розмірі 4968,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 18477 грн., пеня 844,64 грн.;за Договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013р внесені кошти в розмірі 138 000 грн. , відсотки 95394,29 грн., 3% річних в розмірі 3516,16грн., інфляційні втрати в розмірі 13054,70 грн ., пеня 597,75 грн.;за Договором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013р внесені кошти 314044,64 грн., відсотки 218756,61 грн., 3% річних в розмірі 72 ,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 30399 грн., 1520,32 грн. Рішення суду виконано 10.03.2020р., тому просить стягнути за період з 18.06.2018р. по 10.03.2020р. за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.201Зр . відсотки 24885,21грн., пеню 105567,67грн., 3% річних в розмірі17206,82 грн., інфляційні втрати в розмірі 30925,61грн., за Договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013р. відсотки 17611,07грн.,пеня 74381,68 3% річних в розмірі 12123,71грн., інфляційні втрати в розмірі 21789,81грн., заДоговором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013р. відсотки 44792,23 грн.,пеня 169801,31грн., 3% річних в розмірі 27676,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 49742,59 грн., згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст..625 ЦК України.

Представник позивача просила розглядати позов в відсутність.

Представник відповідача надав відзив, просив розглядати в відсутність, відмовити в позові.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 23.06.2020р. відкрито провадження в порядку загального.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 3.02.2021р. призначено до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до слідую чого.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Позивач посилається, що з ПАТ КБ «Приватбанк «укладено договір № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013 р.. Договір № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013р Договір № SAMDNWFD300 від 11.12.2013р. Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 19.11.2018р. стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013р . внесені кошти в розмірі 195 000 грн., відсотки 136 249,43 грн.,3% річних в розмірі 4968,49 грн., інфляційні втрати в розмірі 18477 грн., пеня 844,64 грн.;за Договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013р внесені кошти в розмірі 138 000 грн. , відсотки 95394,29 грн., 3% річних в розмірі 3516,16грн., інфляційні втрати в розмірі 13054,70 грн ., пеня 597,75 грн.;за Договором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013р внесені кошти 314044,64 грн., відсотки 218756,61 грн., 3% річних в розмірі 72 ,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 30399 грн., 1520,32 грн. Рішення суду виконано 10.03.2020р.,

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі 320/5115/17.

Щодо можливості застосування до вказаних правовідносин норм Закону № 1023-ХІІ та нарахування пені на підставі частини п`ятої статті 10 цього Закону суд зазначає таке.

Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами № 2664-ІІІ, № 2121-ІІІ, № 1023-XII.

Згідно з преамбулою Закону № 2664-III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У частині другій статті 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. статті 7 Закону № 2346-ІІІ вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

У статті 2 Закону № 2121-ІІІ вказано, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У частинах першій, другій статті 47 Закону № 2121-ІІІ визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

У пункті 1 частини третьої статті 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5);споживач фінансових послуг - фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 7-1).

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 2664-III фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

За частиною другою статті 4 Закону № 2664-ІІІ фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Відповідно до преамбули Закону № 1023-XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023-XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах "слабкої сторони", якою є фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта - споживача.

У статті 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом № 1023-ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023-ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Разом з тим після ухвалення судового рішення Печерським районним судом м.Києва від 19.11.2018р. розірвано договори банківського вкладу, тому між сторонами, кожним із вкладників та банком, припинилися договірні правовідносини з договорів банківського вкладу.

Після ухвалення рішення про розірвання договорів банківського вкладу та набрання ним законної сили між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023-ХІІ, а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону № 1023-ХІІ не нараховується.

Щодо наявності правових підстав для стягнення процентів за договорами банківських вкладів суд зазначає таке.

Між сторонами справи існували зобов`язальні правовідносини з договорів банківських вкладів.

Звертаючись до суду, позивач з посиланням на статтю 1070 ЦК України просили стягнути проценти за договорами банківського вкладу за користування грошовими коштами за період прострочення 18.06.2018 р. до 10.03.2020 р.

Отже, договірні зобов`язання на майбутнє, після набрання чинності судовим рішенням, між сторонами припинилися.

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання.

Однак при вирішенні спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Після розірвання договорів банківського вкладу за судовим рішенням проценти не виплачуються, оскільки договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються.

Тому положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після рішення суду, яким припинено договори вкладу, не застосовуються.

З наведених підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

При вирішенні питання про нарахування трьох процентів річних за частиною другою статті 625 ЦК України суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Після розірвання договорів банківського вкладу в судовому порядку банк не звільняється від відповідальності за порушення виконання зобов`язань згідно зі статтею 625 ЦК України, частиною другою якої встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, індекс інфляції з урахуванням боргу перед позивачем у розмірі 195000грн.,138000грн.,314044,64 грн. за період 18.06.2018 р. до 10.03.2020 р. становить 18205,30 грн.,12883,75грн.,23319,40 грн.

Так, три проценти річних розраховуються з урахуванням боргу перед позивачем у розмірі 195000грн.,138000грн.,314044,64 грн. , помноженого на кількість днів простроченнях за період 18.06.2018 р. до 10.03.2020 р. що становить 632 днів, помноженого на 3 (розмір процентів, встановлений частиною другою статті 625 ЦК України), поділеного на 100 (визначення у процентах) та поділеного на 365 (днів у році) становить 10 126,25грн.,7166,27грн.,16308,20 грн..

Тому, ураховуючи визначений період прострочення та формулу розрахунку процентів відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних, інфляційних за невиконання грошового зобов`язання підлягають задоволенню частково.

При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 880,09грн. (1% від 88009,17 грн.) в дохід держави, не сплачена позивачем при подачі позову.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-16, 526, 551, 1058, 1060, 1061, 1066, 1067, ст.ст. 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. ст. 1-18, 76 81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 ЦПК України,суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_2 за договором № SAMDN6531 «Депозит плюс на 12 мес.» від 02.07.2013р . 3% річних в розмірі 10126,25грн., інфляційні втрати в розмірі 18205,30 грн.;за Договором № SAMDNFF44 «Депозит плюс на 12 мес.» від 18.07.2013р. 3% річних в розмірі 7166,27грн., інфляційні втрати в розмірі 12883,75 грн. ; за Договором № SAMDNWFD300 від 11.12.2013р. 3% річних в розмірі 16308,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 23319,40 грн.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір на користь держави в розмірі 880,09грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»: юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д.

Дата складання повного тексту рішення 19.12.2022 року

Суддя Остапчук Т.В.