ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

12 січня 2022 року

м. Харків

Справа № 646/3700/19

Провадження № 22-ц/818/826/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судових засідань Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 ), третя особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання батьківства та про внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька,, за апеляційною скаргою адвоката Крициної Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 липня 2021 року, постановлену суддею Шелест І.М.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив і просив визнати його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 відповідно до рішення суду, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключивши відомості про ОСОБА_3 та доповнивши графу «по-батькові дитини» - ОСОБА_6 .

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова суду від 05.06.2019 та 09.09.2019 заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було повернуто заявнику на підставі ч. 9 ст. 153 ЦПК України.

25.10.2019 ухвалою суду було розглянуто заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на виїзд ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до винесення судом рішення. У задоволенні даної заяви було відмовлено.

30.06.2021 через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач ОСОБА_1 просив суд накласти заборону на виїзд ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до винесення судом рішення. Виконання заборони покласти на Державну прикордонну службу України. До набрання рішенням у справі законної сили заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов`язані з вивозом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

Обґрунтовуючи свою заяву посилався на те, що ним подано позов про визнання батьківства і з метою захисту його інтересів та прав як біологічного батька дитини та дитини, яка може бути позбавлена можливості виховуватися поряд з батьком, щодо якої визнається батьківство, оскільки у разі ухвалення судом рішення щодо проведення судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК, відсутність дитини та матері на території України буде перешкоджати та унеможливлювати виконання даної ухвали, чим порушуватиме права позивача по справі. Для уникнення ситуації, що буде унеможливлювати виконання рішення за поданим позовом, просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 липня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу посилався на те, що 04.08.2021 року судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача щодо проведення судово-біологічної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК, отже для належного виконання вказаного судового рішення присутність ОСОБА_5 на території України є обов`язковою, між тим суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що на сьогодні є спір про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_5 , відповідач ОСОБА_2 ігнорує судові засідання та не виявляє добровільного бажання вирішити спір в позасудовому порядку. Зазначає, що до винесення остаточного рішення по справі, вивезення дитини за межі України, у разі задоволення позовних вимог буде порушення прав ОСОБА_1 .

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки встановлено невідповідність виду забезпечення позову позовним вимогам, що є неспівмірним.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 152 ЦПК України одним із способів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовузазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами немайнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі№ 910/1040/18.

Судом установлено, що предметом даного позову є вимога немайнового характеру - зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про народження дитини

ОСОБА_5 випадку задоволення позову таке рішення суду не носить зобов`язального характеру для відповідачів.

За таких обставин, невжиття заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання договору дарування недійсним, тому суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Отже, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції, оцінивши подані до суду докази у їх сукупності, та проаналізував можливість утруднення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення вимог позивача, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими позивач вважає, що захист його прав, свобод та інтересів буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Крициної Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 02 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 21 січня 2022 року.